Справа № 160/8286/20
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 160/8286/20

адміністративне провадження № К/9901/26587/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Мацедонської В.Е., Кашпур О.В.

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі №160/8286/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09 червня 2020 року №149 о/с «По особовому складу»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26 червня 2020 року №167 о/с «По особовому складу»;

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді начальника шостого міжнародного відділу управління протидії наркозалежності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 23 червня 2020 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по день поновлення на службі.

29 жовтня 2020 року рішенням Черкаського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову.

На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 20 липня 2021 року.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню рішення, зокрема судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду даної справи є протиправність звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції з посади начальника шостого міжнародного відділу управління протидії наркозалежності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (категорія посади державної служби «В») та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні Закону України «Про запобігання корупції». Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема слідчі і дізнавачі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.

Оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, позивач зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

А саме, в касаційній скарзі позивачем зазначено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості повторного застосування суб`єктом владних повноважень пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» і винесення нового наказу про звільнення працівника за наявності ідентичного наказу про звільнення за цією ж нормою, визнаного в судовому порядку правомірним. Разом з тим, відсутність ви Верховного Суду з цього приводу призведе до ситуації подальшого зловживання суб`єктами владних повноважень та винесення невизначеної кількості наказів про звільнення за умови реалізації лише одного дисциплінарного стягнення. Ця обставина обтяжуватиме як скаржника, так і інших осіб у подібних трудових спорах до подання повторних позовів про скасування таких наказів, хоча і правомірності/неправомірності звільнення працівника мало б вирішитись лише в межах первинного позову.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження позивач не навів належних доказів на підтвердження обставин заявлених у касаційній скарзі, а також жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також у касаційній скарзі вказує про винятковість цієї справи для позивача, яка полягає в тому, що фактично позивача у цій справі вдруге притягнуто до відповідальності, що суперечить як приписам Конституції України, так і практиці Європейського Суду з прав людини.

Такі доводи позивача є безпідставними з огляду на те, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо відсутності порушень процедури звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з пунктом 1 наказу ГУНП від 24.06.2019 №2296 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника шостого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 » було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції, що виразилось у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, та призвело до приниження авторитету органу Національної поліції, однак ОСОБА_1 не наведено доказів притягнення його до дисциплінарної відповідальності за ті ж самі діяння раніше, оскільки первісний наказ про звільнення від 01.07.2019 №213 о/с було змінено наказом від 22.01.2020 №20 о/с та поновлення відповідача на посаді.

Отже, у зв`язку з прийняттям наказу від 22.01.2020 №20 о/с пункт 1 наказу ГУНП від 24.06.2019 року №2296 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника шостого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 » не було реалізовано та позивач проходив подальшу службу в органах Національної поліції України.

Вказаний пункт 1 наказу ГУНП від 24.06.2019 №2296 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника шостого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 » було реалізовано лише після встановлення в судовому порядку правомірності притягнення позивача до такого виду дисциплінарної відповідальності, як звільнення зі служби наказом від 09.06.2020 №149 о/с «По особовому складу».

Таким чином, судами не встановлено повторного притягнення позивача до одного й того ж виду дисциплінарної відповідальності за одне й те ж саме дисциплінарне правопорушення, оскільки ГУНП прийнятими переліченими наказами було дотримано вимоги законодавства та вчинені дії на виконання судових рішень, які визначені як підстава для прийняття наказів, яким надається правова оцінка у цій справі.

Вказані доводи та аргументи заявника зводяться до переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , як у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.

Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не наведено наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі №160/8286/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді В.Е. Мацедонська

О.В. Кашпур