Справа № 199/2705/21
Суддя: Якименко Л. Г.
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/2705/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10.08.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4019543 від 04.04.2021 року, винесеної інспектором батальйону №3, роти №1 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Баклановою Вікторією Володимирівною, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 04.04.2021 року близько 15 години позивач рухався за кермом автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано на його матір - ОСОБА_2 . Окрім позивача, у салоні автомобіля знаходились його неповнолітні сини та дружина. Почувши спеціальний звуковий сигнал та побачивши у дзеркалі автомобіль патрульної поліції, що рухався з ввімкненим проблисковим маячком, він зупинився на узбіччі.

На питання про причину зупинки інспектором Баклановою Вікторією Володимирівною було заявлено про несправність керованого транспортного засобу (п.2 ч.1 ст.35 Про Національну поліцію). Другий поліціант, що супроводжував сержанта ОСОБА_3 , оглянув салон автомобіля, бо саме до конструкції електровимикачів були претензії, однак жодних зауважень до технічного стану, які б свідчили про несправність автомобіля виявлено не було.

Під час розмови із інспектором у позивача склалося враження, що інспектор поліції у будь-який спосіб шукає привід для виправдання безпідставної зупинки та перевірки документів.

Потім, інспектор ОСОБА_3 заявила, що причиною зупинки є п.3 ч.1 ст.35 «Про Національну поліцію», а саме підозра у причетності позивача до крадіжки телефона.

Зрозумілих пояснень, яким чином ОСОБА_1 або його пасажири причетні до крадіжки, інспектор пояснень не надав. Інспектор Бакланова В.В. вимагала оглянути телефон позивача з порушенням такої процедури - за відсутності свідків та без достатніх на те підстав, проте позивач погодився та особисто у власних руках інспектор Бакланова В.В. оглянула мобільний телефон, повернула його позивачу, зазначивши, що він не тої моделі, який було викрадено.

Після цього інспектор зажадала перевірити документи водія. Для перевірки було надано посвідчення водія НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_4 .

Після перевірки документів інспектор заявила, що ОСОБА_1 скоєно порушення ПДР п.2.1.ґ - керування ТЗ без поліса страхування. На заперечення позивача про те, що він, як учасник бойових дій має пільги та звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, інспектор Бакланова В.В. пояснила, що у даному конкретному випадку дія ст.13.п.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не поширюється, оскільки авто позивачу не належить.

Вимога позивача про надання юридичної допомоги інспектором була проігнорована та інспектором батальйону №3, роти №1 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Баклановою Вікторією Володимирівною винесено постанову серії ЕАН №4019543, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1. ґ ПДР України.

Вказану постанову позивач вважає безпідставною, винесеною з істотним порушенням його прав та не відповідає обставинам справи та вимогам закону, тому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4019543 від 04.04.2021 року, винесену інспектором батальйону №3, роти №1 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Баклановою Вікторією Володимирівною, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.04.2021 року інспектором батальйону №3, роти №1 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Баклановою Вікторією Володимирівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4019543 винесеної, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

У вказаній постанові зазначено, що 04.04.2021 року о 15:22 у місті Дніпрі на пр.Воронцова, 1Д, зупинено водія згідно зі ч.1 п.3 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», у ході перевірки документів встановлено, що водій керував транспортним засобом без чинного полісу обов`язкового страхування ЦПВ, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Так, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень - Відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Так, суд звертає увагу на те, що до позовної заяви позивачем додано копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 .

Пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , копія якого міститься в матеріалах справи, автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Громадянин ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_5 від 22.05.2015 року.

Станом на час складення оскаржуваної в даній справі постанови, транспортним засобом ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , керував позивач ОСОБА_1 , тобто транспортний засіб перебував на вказаний час у користуванні позивача, що підтверджується наявністю саме у нього реєстраційного посвідчення на транспортний засіб.

При цьому, як вже було зазначено, пункт 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільняє, зокрема, учасників бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

З приводу цього Конституційний Суду України у своєму Рішенні від 24 грудня 2015 року N 7-рп/2014 надав наступне роз`яснення: "В аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року N 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі".

Згідно ж п. 2.2 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. N 1306 власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, наявність у позивача реєстраційного документу на транспортний засіб свідчить про законність користування ним транспортним засобом, тобто наявність належних правових підстав.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з відповідного висновку Конституційного Суду України у Рішенні від 24 грудня 2015 року №7-рп/2014, суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах позивача звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому відсутність у нього відповідного полісу страхування не свідчить про порушення ним закону.

При цьому, суд звертає особливу увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на Відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 по справі N 524/5536/17, від 17.07.2019 по справі N 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі N 524/9716/16-а.

Доказів, які б свідчили про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, зокрема, пояснень свідків, фото та відео фіксації, матеріали справи не містять.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст.247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (пункт 23 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід зауважити, що відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили факт порушення позивачем пунктів ПДР України, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

За приписами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Дослідивши спірні правовідносини у судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4019543 від 04.04.2021 року, винесена інспектором батальйону №3, роти №1 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Баклановою Вікторією Володимирівною, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень, скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягаю закриттю, через недоведеність скоєння позивачем адміністративного правопорушення та винність даної особи.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, тому за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції слід стягнути судовий збір в розмірі 454,00 гривень на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 20, 77, 242, 243-244, 263, 286 КАС України, суд, ст.ст. 9, 122, 251, 247, 258, 280 КУпАП України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4019543 від 04.04.2021 року, винесену інспектором батальйону №3, роти №1 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Баклановою Вікторією Володимирівною, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Л.Г. Якименко