Справа № 120/2099/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 серпня 2021 р. Справа № 120/2099/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Глевахівської селищної ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,15 га, комунальної форми власності, яка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:010:0554. Разом з тим, пунктом 1.27 рішення Глевахівської селищної ради від 04.02.2021 №77-07-VIIІ, відповідачем відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу. Відмова мотивована тим, що бажана позивачем земельна ділянка, яка позначена на викопіюванні/ знаходиться на землях, які відповідно до Державного акту на право постійного користування належить Державному підприємству «Дослідному сільськогосподарському виробництву інституту фізіології та генетики рослин національної академії наук».

Незгода позивача із такою відмовою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк представником позивача подано заяву, відповідно до якої недоліки позовної зави усунуто, в зв"язку з чим ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Даною ухвалою також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи та витребувано у відповідача додаткові докази.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що підставою для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність слугувало те, що земельна ділянка вказана на картографічному матеріалі, який був доданий до клопотання та надається до суду, знаходиться на землях, які відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №001432-270, виданого 20 травня 2002 року та зареєстрованого за №102 від 20 травня 2002 року належать Державному підприємству «Дослідному сільськогосподарському виробництву інституту фізіології та генетики рослин національної академії наук України».

Відповідно до положень ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук є власністю держави і не можуть передаватися у приватну власності.

Також, положеннями ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідач зазначає, що відповідно до п. а) ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» є постійним землекористувачем земельної ділянки загальною площею 971,21 га з категорії земель сільськогосподарського призначення, яка в силу положень п. е) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України відноситься до земель державної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки бажана позивачем земельна ділянка знаходиться на землях постійного користування відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №001432-270, виданого 20 травня 2002 року, та є землями, що відноситься до державної власності, можна зробити висновок, що Глевахівська селищна рада не має повноважень на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, адже в разі прийняття такого рішення було б порушено право державної власності на землі сільськогосподарського призначення, які відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України знаходяться під особливою охороною держави та які не можуть передаватися з державної у приватну власність органом місцевого самоврядування.

Таким чином, Глевахівською селищною радою за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 прийнято рішення, яким правомірно відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також, відповідачем надано витребуванні судом докази.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Суд, з"ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що 10.12.2020 позивач звернувся до Глевахівської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, з метою передачі безоплатно у власність у межах смт. Глеваха, яка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:010:0554.

До вказаного клопотання додано графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки з приміткою: земельна ділянка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:010:0554, а також копію паспорта; копію податкового номеру.

Разом із тим, рішенням 7 сесії 8 скликання Глевахівської селищної ради від 04.02.2021 за №77-07-VIII позивачу відмовлено в наданні відповідного дозволу. Підставою для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність слугувало те, що земельна ділянка вказана на картографічному матеріалі, який був доданий до клопотання, знаходиться на землях, які відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №001432-270, виданого 20 травня 2002 року та зареєстрованого за №102 від 20 травня 2002 року, належать Державному підприємству «Дослідному сільськогосподарському виробництву інституту фізіології та генетики рослин національної академії наук України».

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини першої статті 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 Земельного кодексу України, до яких зокрема належать землі житлової та громадської забудови.

Як зазначено у статті 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 Земельного кодексу України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.02.2020 року в справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 року в справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 року в справі за № 360/536/17-а, та інших.

Так, як зазначалося судом вище, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стало посилання відповідача на те, що зазначена на поданих позивачем графічних матеріалах бажана ним земельна ділянка надана в користування ДП "Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології та генетики рослин національної академії наук України" відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №001432-270, виданого 20.05.2002 року, відповідно до рішення Ради народних депутатів Глевахівської селищної ради від 06.03.2001 року №236.

Частина 5 статті 116 Земельного кодексу України визначає, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 5 статті 242 КАС України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові №826/765/17 від 16 травня 2019 року, з якої вбачається, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності на підставі статті 118 Земельного кодексу України може бути надано лише на вільну земельну ділянку.

В даному ж випадку, як вбачається зі змісту пункту 1.27 рішення Глевахівської селищної ради від 04.02.2021 №77-07-VIIІ, відповідачем відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу. Відмова мотивована тим, що бажана позивачем земельна ділянка, яка позначена на доданому до клопотання викопіюванні, знаходиться на землях, які відповідно до Державного акту на право постійного користування землею належить Державному підприємству «Дослідному сільськогосподарському виробництву інституту фізіології та генетики рослин національної академії наук».

Пунктом 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Отже, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передбачений положеннями статті 118 Земельного кодексу України, не розповсюджується на вказану земельну ділянку, оскільки вона на момент подачі позивачем клопотання не була вільною, а відповідно до рішення Ради народних депутатів Глевахівської селищної ради від 06.03.2001 року №236 надана в постійне користування ДП "Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології та генетики рослин національної академії наук України" відповідно до чинного на той час законодавства та з урахуванням "Перехідних положень" Земельного кодексу України ДП "Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології та генетики рослин національної академії наук України" зберігає право на цю земельну ділянку.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що недоліки клопотання позивача в частині ненадання погодження землекористувача, обов`язковість якого передбачена частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, є суттєвими та слугували для відповідача правомірною підставою для прийняття рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка на законних підставах перебуває в постійному користуванні іншої особи.

З огляду на позицію Верховного Суду викладену у постанові №826/765/17 від 16 травня 2019 року, з якої вбачається, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності на підставі статті 118 Земельного кодексу України може бути надано лише на вільну земельну ділянку, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідно до поданого ним клопотання від 10.12.2020 року.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а вимоги позивача є недоведеними, в зв"язку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд керується положеннями ст. 139 КАС України та враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір на користь позивача не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Глевахівська селищна рада (вул. Вокзальна, 26, смт. Глеваха, Васильківський район, Київська область, 08631, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна