Справа № 420/4510/21
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4510/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Тригубенко Ю.Г.;

представника позивача - Ходирєва Ю.В.;

представника відповідача - Сільвеструк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «САПФІР» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 11.12.2020 року № 97510-13, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.09.2020 року № та № , -

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «САПФІР» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій просило: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 11 грудня 2020 року № 97510-13 про сплату податкового боргу у сумі 274990,71 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 23 вересня 2020 року (форма «ПС») про застосування до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «САПФІР» штрафних (фінансових) санкцій в сумі 155000,0 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 23 вересня 2020 року (форма «ПС») про застосування до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «САПФІР» штрафних (фінансових) санкцій в сумі 120000,0 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. На підставі направлень № 2719, № 2720 від 26.08.2020 року, на підставі наказу від 19.07.2020 року № 3601 було проведено фактичну перевірку АЗС, що розташована за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Яськи, вул. Центральна, 82А, та належить суб`єкту господарювання ПП «САПФІР». За результатами проведення вказаної фактичної перевірки було складено акт перевірки № 1782/15-32-32-01/25414671 від 02.09.2020 року «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального». У висновках акту перевірки міститься твердження про нібито порушення суб`єктом господарської діяльності п.п.230.1.2, п.п.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України та п.12, п.18 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. 23 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі вищевказаного акту перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення: № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 155000,0 грн. за платежем акцизний податок на пальне 14021900; № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 120000,0 грн. за платежем акцизний податок на пальне 14021900. 02.11.2020 року позивачем, шляхом подачі скарги до Державної податкової служби України, розпочало процедуру адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області від 23.09.2020 року № та № . ГУ ДПС в Одеській області 11.12.2020 року до закінчення процедури адміністративного оскарження щодо неузгодженого податкового зобов`язання надіслало позивачу податкову вимогу № 97510-13 про сплату податкового боргу у сумі 274990,71 грн. Позивач не погоджується з податковою вимогою від 11.12.2020 року № 97510-13, а також з податковими повідомленнями-рішеннями від 23.09.2020 року № та № відповідача, вважає їх протиправними та такими, що належать до скасування.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 року позовну заяву Приватного підприємства «САПФІР» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 11.12.2020 року № 97510-13, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.09.2020 року № та № було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що в ході перевірки було встановлено порушення позивачем п.п.230.1.2, п.п.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України та п.12, п.18, п.21 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, п.5, п.6, п.7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року № 891, відповідальність за які передбачена ст.128-1 ПК України. Тобто, оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 23.09.2020 року про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 155000 грн. та № від 23.09.2020 року про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 120000 грн. є повністю обґрунтованими.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відзив на позов не містить відповіді стосовно обставини того, що ГУ ДПС в Одеській області не мало права надсилати позивачу податкову вимогу від 11 грудня 2020 року № 97510-13 до закінчення процедури адміністративного оскарження на неузгоджене податкове зобов`язання. На даний час податкова вимога ГУ ДПС в Одеській області не відкликана. З огляду на викладене, позивач вважає акт перевірки № 1782/15-32-32-01/25414671 від 02.09.2020 року «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального» неправомірним, а податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23 вересня 2020 року № , (форма «ПС») та податкову вимогу від 11 грудня 2020 року № 97510-13 такими, що підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приватне підприємство «САПФІР» зареєстроване та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області як платник податків.

На підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 19.07.2020 року № 3601, направлень від 26.08.2020 року співробітники Головного управління ДПС в Одеській області провели фактичну перевірку АЗС, що розташована за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Яськи, вул. Центральна, 82А, та належить Приватному підприємству «САПФІР».

За результатами цієї перевірки 02.09.2020 року Головне управління ДПС в Одеській області склало акт № 1782/15-32-32-01/25414671 «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального».

В акті перевірки від 02.09.2020 року № 1782/15-32-32-01/25414671 встановлені наступні порушення з боку позивача:

- пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України та п.12, п.18 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме на акцизному складі ПП «САПФІР» за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Яськи, вул. Центральна, 82А, на 1 квітня 2020 року (застосовується з 1 квітня 2020 року - до розпорядника акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України) була відсутня реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального, витратоміра-лічильника та рівнеміра-лічильника рівня пального на введеному в експлуатацію резервуару (фактична реєстрація витратомірів-лічильників (3 колонки) та рівнемірів-лічильників рівня пального (3 резервуара) станом на 02.09.2020 року не здійснена);

- пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, п.18, п.21 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України та п.5, п.6, п.7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року № 891, а саме ПП «САПФІР» з 01 квітня 2020 року по 02.09.2020 року не сформовано та не передано до реєстру дані, передбачені даним Порядком (застосовується до розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України).

За наслідками перевірки Приватного підприємства «САПФІР» на підставі акту перевірки від 02.09.2020 року № 1782/15-32-32-01/25414671 відповідно до зазначених порушень Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення:

- від 23.09.2020 року № , яким до позивача за порушення пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, п.18, п.21 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України та п.5, п.6, п.7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року № 891, та на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.128-1.1 ст.128-1 Податкового кодексу України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем акцизний податок на пальне 14021900 у розмірі 155000,00 грн.;

- від 23.09.2020 року № , яким до позивача за порушення пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України та п.12, п.18 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.128-1.1 ст.128-1 Податкового кодексу України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем акцизний податок на пальне 14021900 у розмірі 120000,00 грн.;

Приватне підприємство «САПФІР» не погодилося з податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС в Одеській області від 23.09.2020 року № та № , та 02.11.2020 року подало на них скаргу до Державної податкової служби України.

Відповідно до п.56.17 ст.56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, що оскаржувались. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Згідно з п.56.15 ст.56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

11.12.2020 року Головне управління ДПС в Одеській області винесло податкову вимогу № 97510-13, якою повідомило Приватне підприємство «САПФІР», що станом на 10.12.2020 року сума податкового боргу підприємства становить 274990,71 грн. по акцизному податку на пальне (ККДБ 14021900).

Державна податкова служба України за результатами розгляду скарги Приватного підприємства «САПФІР» на податкові повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № та № прийняла рішення від 23.02.2021 року № 4167/6/99-00-06-03-01-06, яким скаргу Приватного підприємства «САПФІР» задовольнила частково, скасувала податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23.09.2020 року № , а податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23.09.2020 року № залишила без змін.

Відповідно до п.56.10 ст.56 Податкового кодексу України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.

З урахуванням зазначеного, оскаржуване Приватним підприємством «САПФІР» в позові податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23.09.2020 року № було скасоване Державною податковою службою України під час процедури адміністративного оскарження.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити чи є відповідне право або інтерес порушеним, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, оскільки податкове повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № було скасоване під час процедури адміністративного оскарження, а судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № слід відмовити.

Відповідно до пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі. Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу. Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у тарі виробника без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників. Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів. Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Згідно з п.12 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 липня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 жовтня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Відповідно до п.18 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються: з 1 липня 2019 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20 000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу); з 1 жовтня 2019 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20 000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу); з 1 квітня 2020 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу); з 1 липня 2020 року - до розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу (незалежно від загальної місткості резервуарів, розташованих на акцизному складі такого розпорядника), а також до вітчизняних підприємств, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне).

Згідно з п.128-1.1 ст.128-1 Податкового кодексу України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового. Повторне протягом року вчинення на тому самому акцизному складі будь-якого з порушень, передбачених абзацом першим цього пункту, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

З матеріалів справи вбачається, що ще 05.03.2020 року Приватне підприємство «САПФІР» замовило магнітоструйні рівнеміри-лічильники Alisonic Deiphi RS485 3000 мм у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОТРЕЙД», що підтверджується рахунком-фактурою № 3434 від 05.03.2020 року.

Також, як зазначає позивач, у зв`язку з запровадженням карантинних заходів, викликаних епідемією COVID-19, та зокрема зупинення руху товарів із Італії замовлені рівнеміри-лічильники Alisonic Deiphi RS485 були ввезені в Україну та поставлені ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД» на ПП «САПФІР» лише у кінці липня 2020 року, що підтверджується листами ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД» та виробником Alisonic SRL, рахунком на оплату від 22.07.2020 року № 4068, видатковою накладною від 30.07.2020 року № 4068 та платіжним дорученням від 24.07.2020 року № 129.

Крім того, як зазначає позивач, у зв`язку з великим навантаженням монтажних бригад підключити витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники рівня пального вдалося лише 04.09.2020 року, що підтверджується листом ТОВ «ГАРАНТ ДЖІПІЕС» від 10.08.2020 року, актом надання послуг від 04.09.2020 року № 119, платіжним дорученням від 04.09.2020 року № 141, договором від 03.09.2020 року № 0309/2001.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позивачем, що несвоєчасне встановлення та реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального сталася не з вини Приватного підприємства «САПФІР».

Відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Оскільки Приватне підприємство «САПФІР» несвоєчасно встановило та зареєструвало в Єдиному державному реєстрі витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники рівня пального з поважних, незалежних від підприємства причин, тому відсутні підстави для застосування штрафу за такі порушення.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № є протиправним та належить до скасування.

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Так як податкове повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № було скасоване під час процедури адміністративного оскарження, а податкове повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № є протиправним та належить до скасування, тому й податкова вимога від 11.12.2020 року № 97510-13 про сплату боргу, що винесена на підставі цих податкових повідомлень-рішень, також є протиправною та належить до скасування, оскільки прийнята за відсутності правових підстав, тобто з порушенням встановленого законом порядку, що не може зумовити настання правомірних наслідків.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» Європейський суд з прав людини застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Посилання позивача в обґрунтування позову на протиправність наказу відповідача від 19.07.2020 року № 3601 про проведення фактичної перевірки суд вважає необґрунтованими та безпідставними, не підтверджені належними та допустимими доказами, що здійснені з невірним тлумаченням норм законодавства.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.ч.3-4 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «САПФІР» (вул. Чуйкова, 13, м. Біляївка, Одеська обл., 67600, ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 11.12.2020 року № 97510-13, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.09.2020 року № та № - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 11.12.2020 року № 97510-13 про сплату податкового боргу у сумі 274990,71 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.09.2020 року № про застосування до Приватного підприємства «САПФІР» штрафних (фінансових) санкцій у сумі 120000,00 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь Приватного підприємства «САПФІР» () судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволених вимог у розмірі 5924,86 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2021 року.

Суддя М.М. Кравченко