Справа № 160/5542/21
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/5542/21

головуючий суддя І інстанції Кальник В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року в адміністративній справі №160/5542/21 за позовом Приватного підприємства "Спецекологія" до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними дій та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Спецекологія" звернулось до суду з позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) Державної екологічної інспекції України, в якому просило:

- визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції Придніпровського округу при проведенні планового заходу державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища Приватним підприємством "Спецекологія", а саме під час складання Акту про відмову в проведенні перевірки 09.02.2021;

- визнати протиправними дії Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України при проведенні планового заходу державного нагляду щодо додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами Приватним підприємством "Спецекологія", а саме під час складання Акту №13/21-1 «про відмову ПП «Спецекологія» у проведені планової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами» від 15.02.2021 та Акту №13/21 від 15.02.2021 «складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводженням з небезпечними відходами (сфера державного контролю)»;

- визнати протиправним та скасувати наказ №126 від 18.02.2021 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 31692396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 №441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).

Також, позивачем до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу №126 від 18.02.2021 року Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 31692396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 №441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року заяву Приватного підприємства "Спецекологія" про забезпечення позову було задоволено.

Зупинено дію наказу №126 від 18.02.2021 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 31692396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 №441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року скасувати та прийняти судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що забезпечення позову у визначених позивачем межах, призвело до фактичного ухвалення рішення по суті позовних вимог без розгляду справи в судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Також, Приватним підприємством "Спецекологія" було подано клопотання про розгляд скарги за участі сторін.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, з огляду на те, що дана справа має незначну складність, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження та для якої встановлено скорочені строки розгляду, обґрунтованим є розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), а тому в задоволенні заявленого Приватним підприємством "Спецекологія" клопотання про розгляд скарги за участі сторін, слід відмовити.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення даного позову позбавить позивача на ефективний спосіб захисту прав, свобод та інтересів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, як поданого позову так і майбутнього його подання, та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.03.2020 року по справі № 1740/2484/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з поданої позивачем заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, останній обґрунтовує необхідність її задоволення посиланням на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та зазначено про очевидну протиправність прийняття наказу №126 від 18.02.2021 року.

Так, що стосується посилань позивача на очевидну протиправність прийнятого наказу №126 від 18.02.2021 року, то суд апеляційної інстанції зазначає, що останні, мають оціночний, тобто суб`єктивний характер з його боку, а отже підлягають встановленню та дослідженню судом при розгляді справи по суті.

Також, що стосується висновків суду першої інстанції відносно того, що позивач є діючим учасником господарських взаємовідносин, має низку господарських зобов`язань, за якими має виконувати послуги, пов`язані саме з утилізацією та збиранням відходів, а у разі анулювання ліцензії позивач не зможе виконувати свої зобов`язання за вказаними договорами, що призведе до втрати ділової репутації, стягнення штрафів та банкрутства і, як наслідок, знищення підприємства, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки останні фактично мають характер міркувань та припушень.

Крім того, зупинення наказу, що є предметом судового оскарження фактично нівелює правові наслідки відмови в проведенні перевірки, законність дій щодо якої також є предметом судового розгляду, що не відповідає меті забезпечення адміністративного позову.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення поданої позивачем заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року в адміністративній справі №160/5542/21 скасувати.

В задоволенні заяви Приватного підприємства "Спецекологія" про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 328 КАС України - не підлягає.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко