Справа № 199/3772/20(2-а/199/97/20)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 199/3772/20(2-а/199/97/20)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року в адміністративній справі №199/3772/20 (2-а/199/97/20) (головуючий суддя першої інстанції Руденко В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Кукоти Романа Олеговича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.06.2020 року звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Кукоти Р.О. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що, крім іншого, позивачем не надано суду документ про сплату судового збору.

03.07.2020 року позивач подала суду першої інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2020 року відмовлено позивачу у звільненні від сплати судового збору, позовну заяву повторно залишено без руху у зв`язку з необхідністю сплатити судовий збір у розмірі 420,40 грн. та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків не більше 10 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року позовну заяву визнано не поданою та повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті (а.с.39, уточнена апеляційна скарга а.с.50-51).

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що сім`я позивача є багатодітною та дохід позивача складається із сум аліментів, виплачених на користь її дітей, та соціальної допомоги. Позивач не має можливості витрачати вказані кошти на сплату судового збору.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що копію ухвали суду від 07.07.2020 року позивач отримала лише 25.07.2020 року, а тому позовну заяву повернуто судом передчасно 23.07.2020.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з огляду на таке.

Суд вважає, що для дослідження правомірності повернення позовної заяви необхідно, в даному випадку, проаналізувати підстави залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, спірним питанням є наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В адміністративному позові, поданому до суду 10.06.2020 року, позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору не заявлялось.

На виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.06.2020 року про залишення позовної заяви без руху, позивач 03.07.2020 року подала суду першої інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору (а.с.20-28).

В обгрунтування клопотання зазначено, що сума для сплати судового збору є значною. При сплаті позивачем судового збору буде порушено рівень прожиткового мінімуму сім`ї. Згідно із пп. «г» п.2 ч.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд може звільнити від сплати судового збору на підставі того, що позивач є членом багатодітної та малозабезпеченої сім`ї.

До клопотання позивач додала, крім іншого:

- повідомлення про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї;

- копію посвідчення багатодітної сім`ї; - копію повідомлення про відмову в наданні державної соціальної допомоги;

- відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких за третій квартал 2019 року ОСОБА_1 отримала дохід у загальному розмірі 23296,09 грн., за перший квартал 2020 року ОСОБА_1 отримала дохід у розмірі 13869 грн..

В обгрунтування апеляційної скарги позивач також посилається на вказані документи.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.07.2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позов повторно залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року позовну заяву визнано не поданою та повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що у встановлений строк позивачем не виконані вимоги ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2020 року.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками, викладеними в ухвалі суду про повернення позовної заяви з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другої вказаної статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказана норма кореспондується з положеннями статті 8 КАС України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору, незалежно від того є вони платниками податків чи суб`єктами владних повноважень.

При цьому, ані приписи статті 133 КАС України, ані приписи статті 8 Закону України «Про судовий збір» не зобов`язують суд приймати будь-яке конкретне рішення за результатом розгляду клопотання сторони щодо сплати судового збору, що є відмінним від положень статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Суд зазначає, що прийняття рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, як і зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору є дискреційною функцією суду з огляду на зміст та правову конструкцію вказаних вище норм.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 37 постанови від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18 зазначила, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою.

При цьому, заявник відповідного клопотання повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі.

З наданих позивачем документів вбачається, що сукупний дохід сім`ї позивача за 2019 рік складає 41196,09 грн. (а.с.26), відтак 5 відсотків розміру річного доходу позивача складає 2059,80 грн., що є більшим від розміру судового збору по даній справі 420 грн. 40 коп., тому підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні. Апеляційний суд вважає, що апелянт у змозі сплатити судовий збір у розмірі, який є меншим, ніж 5% її річного доходу.

Крім того, надані позивачем відомості про отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченої сім`ї за квітень-вересень 2019 року, та суми виплачених доходів за 2019 рік, не є достатніми доказами на підтвердження майнового стану, за якого неможливо сплатити судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп., оскільки вказані довідки не містять відомостей про майновий стан заявника, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, аліменти, грошові допомоги та компенсації, тощо).

Інших доказів щодо тяжкого матеріального стану, заявником не надано.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», то законодавець визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб (п. 39, 40 постанови ВПВС).

Даний спір стосується оскарження постанови відповідача у справі про адміністративне правопорушення, тобто предмет спору не відноситься до спорів, які зазначені у п.3 ч.1 ст.8 Закону №3674.

Стосовно посилання апелянта на те, що вона є членом багатодітної сім`ї, суд зазначає, що для можливого застосування судом положення про звільнення на цій підставі від сплати судового збору, особа повинна довести також свій тяжкий майновий стан, який перешкоджає їй сплатити цей збір.

Натомість, як зазначено вище, розмір судового збору складає менше 5% від її річного доходу.

З цього приводу судом враховуються висновки Європейського суду з прав людини, які викладені ним в рішенні від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» та полягають в тому, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала «розгляд судом». Враховуючи ці чинники, далі суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду (п. 60, 61).

Вказані висновки Європейського суду з прав людини кореспондуються з положеннями статті 8 КАС України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства в Україні, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Так, відповідно до приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Фактично позивач бажає отримати переваги перед відповідачами зі свого статусу члена багатодітної сім`ї для звільнення від сплати судового збору у численних ініційованих нею судових спорах, які жодного відношення до цього статусу не мають, що суперечить принципу рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Так, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні судів лише протягом 2020-2021 років розглядались і розглядаються справи за позовами ОСОБА_1 , зокрема до:

1. Дніпровської міської ради, Департаменту інноваційного розвитку Дніпровської міської ради, Експертної комісії з партиципаторного бюджетування (бюджету участі) у м.Дніпрі, Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича про визнання протиправним та нечинним розпорядження, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (справа №160/12829/20);

2. Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправним та скасувати рішення, викладеного у листі №14428.4/П-6943.3/20/30.2 від 01.06.2020 року, в частині відмови у прийнятті до розгляду звернень ОСОБА_1 від 10.05.20 відносно посадових осіб Національної поліції України за ненадання відповідей на скарги від 27.03.20 р. на бездіяльність слідчих СВ Печерського УП ГУНП у м.Києві при проведенні досудового розслідування (ЄРДР №0002647 від 08.06.17 та №0000095 від 16.05.17) (справа №160/10360/20);

3. Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії (справа №160/3195/20);

4. Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності (справа №160/10381/19);

5. Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльності по невинесенню постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Головного управління ДФС у Харківській області за результатами розгляду її заяви від 12.06.2019 про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 640/3817/20-а);

6. Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, викладене у листі №16503.4/П-8214.3/20/30.2 від 17.06.2020 р., в частині відмови в прийнятті до розгляду її звернень від 01.06.2020 відносно посадових осіб Генеральної прокуратури України, прокуратури міста Києва, Київської місцевої прокуратури №6 за ненадання відповідей на скарги від 28.04.2020 р. на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 6 при здійсненні нагляду додержанням законів при проведенні досудового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві (справа № 160/3124/21);

7. Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною (справа №160/5962/20);

8. Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання протиправної бездіяльності (справа №160/8630/20);

9. Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення (справа №160/124/20);

10. Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (справа №160/13289/20);

11. Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення (справа №160/9207/20);

12. Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльності по невинесенню постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб ГУ ПФУ у Дніпропетровській області (справа №160/9407/20);

13. Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії (справа №160/1037/20);

14. Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності;

15. Інспектора з паркування відділу контролю інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Марченка Вячеслава Олександровича та Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (справа №199/4724/20);

16. голови постійної комісії Дніпровської міської ради з питань житлово-комунального та дорожнього господарства Вишневецького Р.Ю., секретаря Дніпровської міської ради Санжари О.О., Департаменту екологічної політики Дніпровської міської ради, Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради, КП «Міськзеленбуд» Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії (справа № 199/3323/19).

Також ОСОБА_1 бере участь у розгляді інших справ в якості представника сторін, зокрема у справах №160/4543/21, №175/660/17, №175/5125/19, що свідчить про можливе отримання нею грошових коштів за представництво в суді інтересів інших осіб.

Крім того, з тексту апеляційної скарги вбачається, що позивач отримує аліменти на утримання дітей, що також складає суму її річного доходу, проте позивач не надає суду відомості про розмір таких аліментів.

Натомість, позивач зазначає, що не має морального права витрачати отримані аліменти на сплату судового збору.

З цього приводу суд вказує, що зазначений спір не пов`язаний із захистом дітей, а тому такі доводи апелянта не мають правового значення для вирішення спору.

Суд також вважає, що позивач, яка є ініціатором численних судових спорів, що наведені вище та не пов`язані з її статусом члена багатодітної сім`ї, фактично зловживає своїм процесуальним правом на звільнення від сплати судового збору для подання цих позовів, оскільки за переконанням суду таке звільнення повинно мати винятковий характер, коли особа дійсно потребує захисту, а не намагається як позивач монетизувати та отримати вигоди і переваги з наданої їй законодавцем можливості звернутись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору.

Крім того, апелянт є власником автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак: НОМЕР_1 (а.с.16), а також будинку в м.Дніпро площею 194,8 кв. метрів, вартістю 923628 грн. (див. зокрема справу № 160/9207/20), що також ставить під сумнів її тяжкий майновий стан.

Як зазначалось вище, звільнення особи від сплати судового збору за приписами чинного законодавства є правом суду, яке останній використовує на власний розсуд з огляду на конкретні обставини справи та необхідність надати особі доступ до правосуддя для захисту прав.

З огляду на зазначені вище судом обставини, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для звільнення позивача від сплати судового збору та погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав не виконання позивачем вимог ухвали про усунення недоліків позову у встановлений судом строк.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що вона копію ухвали суду від 07.07.2020 року про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору отримала лише 25.07.2020 року, а тому не мала змоги додатково переконати суд у звільненні її від сплати судового збору, колегією суддів до уваги не приймається з огляду на таке.

Копія ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.07.2020 року направлена судом на електронну адресу позивача - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена останньою в адміністративному позові, уточненому позові, клопотаннях, що відповідає вимогам статті 160 КАС України (а.с.32).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на яке посилається апелянт, 25.07.2020 року, нею отримано ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2020 року про повернення адміністративного позову, про що свідчить відмітка суду «поверн. позив.» (а.с.35).

До того, позивач не зазначає про намір сплатити судовий збір взагалі, навіть після 25.07.2020 року, як і не зазначає в апеляційній скарзі будь-яких інших підстав звільнення її від сплати судового збору по даній справі, ніж зазначені у клопотанні, в задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено.

На підставі викладених обставин в їх сукупності, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року в адміністративній справі №199/3772/20 (2-а/199/97/20) залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року в адміністративній справі №199/3772/20 (2-а/199/97/20) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак