Справа № 240/3431/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2021 року м. Житомир

справа № 240/3431/21

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інститут імені С.П.Корольова про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 12.04.2021 за вх.№18591/21 та від 23.04.2021 за вх.№21322/21), просить:

- визнати протиправними дії Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова щодо нарахування та виплати не в повному обсязі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік;

- зобов"язати Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова нарахувати та виплати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі, не нижчому розміру відповідної виплати у період з 26.11.2019 до 26.12.2019 іншим військовослужбовцям ЖВІ у відсотковому відношенні до їх грошового забезпечення за грудень 2019 року, враховуючи фактично виплачені кошти.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020 у справі №240/669/20 зобов"язано відповідача нарахувати та виплати йому на підставі рапорту від 19.11.2019 у встановленому законом розмірі матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

На виконання вказаної постанови 04.12.2020 нараховано та виплачено матеріальну допомогу за 2019 рік у розмірі 669,80 грн, що становить не менше 3% місячного грошового забезпечення за грудень 2019 року.

Вказує, що у грудні 2019 року іншим військовослужбовцям, що проходили з ним службу та одночасно подавали рапорт на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, із ідентичним зазначенням причини для виплати, нарахована допомога у розмірі значно більшому, а саме 88 та 89 відсотків від грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи що відповідачем нараховано та виплачено йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у неналежному розмірі, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана уповноваженою особою відповідача.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№17471/21), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що матеріальна допомога військовослужбовцям є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, яка виплачується в межах асигнувань у відповідності до наявного фонду грошового забезпечення, з урахуванням конкретних обставин, які командир військової частини оцінює на власний розсуд в межах наданих повноважень за принципом дискреційності повноважень відповідача. Крім того, з наданих позивачем документів до рапорту, неможливо встановити їх належність конкретній особі, прослідкувати стан здоров"я особи, якій належать документи.

Згідно з ухвалою суду від 15.04.2021 у задоволенні заяви Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про закриття провадження у справі, відмовлено.

Відповідно до ухвали суду від 17.05.2021 у зв"язку із задоволенням клопотання позивача зобов"язано відповідача надати суду додаткові докази у справі.

Вказану ухвалу уповноважена особа відповідача отримала 31.05.2021, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення поштового відправлення №986.

На виконання вимог ухвали суду від 17.05.2021, станом на дату прийняття рішення у справі, відповідачем не надано суду витребуваних документів.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4ст.243 КАС України, з врахуванням положеньст.258 КАС України.

Згідно з ч.5ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді старшого наукового співробітника науково-дослідної лабораторії наукового центру Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова, що не заперечується сторонами.

19.11.2019 ОСОБА_1 подав на ім`я начальника науково-дослідної лабораторії наукового центру Житомирського військового інституту С.П.Корольова рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (а.с. 32).

За результатами розгляду рапорту, відповідачем прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020 у справі №240/669/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року в частині зобов`язання Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19.11.2019 та прийняти рішення про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, з урахуванням висновків суду у даній справі, - скасовано;

- прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на підставі рапорту від 19.11.2019 року у встановленому законом розмірі матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

В решті рішення залишено без змін (а.с.34-38, 39-42).

Сторонами не заперечується, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020 у справі №240/669/20 відповідачем 04 грудня 2020 року нараховано та виплачено ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у розмірі 699,80 грн.

У грудні 2020 року позивач звернувся до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова із заявою про надання інформації, зокрема про нарахування та виплату матеріальної допомоги за 2019 рік іншим військовослужбовцям відповідача та за відсутності об"єктивного обґрунтування відмінності у способі нарахуванні йому та іншим військовослужбовцям Житомирського військового інститут ім.С.П. Корольова (а.с. 15-16).

Листом від 29.01.2021 № 519/296 Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова відмовив позивачу у перерахунку виплаченої матеріальної допомоги за 2019 рік, у зв"язку з тим що відсутні відмінності у нарахуванні позивачу та іншим військовослужбовцям матеріальної допомоги за 2019 рік (а.с. 17-18).

Позивач, вважаючи протиправними дії Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова щодо нарахування та виплати не в повному обсязі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (далі - Інструкція №260), що була чинною на час існування спірних правовідносин.

Пунктами 33.1.-33.3 розділу ХХХ Інструкції № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно з п. 9 Розділу ХХІV наказу від 07.06.2018 року № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 30 від 25.01.2019 року «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019» (далі Наказ №30) накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.

У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

Пунктом 7 Наказу №30 встановлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

З огляду на аналіз вищевикладених норм слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Правовий висновок про те, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується у разі наявності фонду грошового забезпечення викладено в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, 18 березня 2020 року у справах№№814/238/17, 810/3476/16.

Право позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік встановлено за результатами розгляду справи №240/669/20 у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020.

Проте позивач зазначає, що виплатою відповідачем 04.12.2020 коштів у розмірі 669,80 грн порушено його законні права та інтереси щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у розмірі значно меншому, аніж іншим військовослужбовцям Житомирського військового інституту ім.С.П.Корольова, а також порушено вимоги Порядку №260, Наказ №30.

Суд відхиляє вказані доводи позивача зважаючи на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження щодо визначення розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які обмежуються, згідно вимог Порядку №260 фондом грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ.

Так згідно, Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішеннях ЄСПЛ склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення ЄСПЛ у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96).

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що при нарахуванні та виплаті 04.12.2020 ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, Житомирським військовим інститутом імені С.П. Корольова не порушено вимоги розділу XXIV Порядку №260, яким врегульовано виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, Наказу №30 та рішення суду, оскільки ні у Порядку №260, ні у Наказі №30 не передбачено норми за якою вказаний вид матеріальної допомоги має бути виплачений у конкретному розмірі при співвідношенні до місячного грошового забезпечення. Натомість визначено, що цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення.

Тому є обґрунтованими доводи відповідача про те, що виплата такої допомоги не повинна перевищувати розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовців, але відповідно може бути меншою ніж розмір їх місячного грошового забезпечення.

На час виникнення спірних відносин відсутня норма, яка б встановлювала вимогу про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців на 2019 рік не може бути меншою ніж розмір місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ.

Відповідне рішення на 2019 рік прийнято МОУ у вигляді Наказу №30.

Щодо доводів позивача, про те, що станом на час його звернення із рапортами щодо виплати матеріальної допомоги на рахунок Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова рішенням командування Сухопутних військ Збройних Сил України виділено кошти для виплати матеріальної допомоги на 2019 рік та окремим дорученням Міністра оборони України від 20.12.2019 №1685/з/164 було дозволено залишки коштів за фондом грошового забезпечення спрямувати на виплату особовому складу матеріальної допомоги за 2019 рік, слід зазначити, що судом встановлено, що 307 військовослужбовцям матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань від початку 2019 року виплачена у різному розмір, починаючи з 3420,00 грн (а.с.43-49).

Однак, при цьому, суд зауважує, що розмір такої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік має визначатися безпосередньо відповідачем з урахуванням підстав для порушення клопотання та розміру потреб, які суд не вправі вирішувати за суб"єкта владних повноважень, тим самим підміняти його та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань пов"язаних із розміром матеріальної допомоги.

Адміністративний суд, розглядаючи справу щодо правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Враховуючи вказане, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Підсумовуючи наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (проспект Миру, 22 корпус ЖВІ, Житомир,10004, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено у повному обсязі 12 серпня 2021 року.

Суддя А.В. Горовенко