Справа № 154/1675/21
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Вараниці А.П.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

його представника - адвоката Рудися Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Шуфруна Олексія Івановича та Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Шуфруна О.І. про скасування постанови серії БАБ № 875429 від 14 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Даною постановою позивача було притягнуто до відповідальності за те, що він 14 травня 2021 року о 17 годині 40 хвилин в місті Володимир-Волинському по вулиці Княгині Ольги керував автомобілем «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, а саме був позбавлений права керування Володимир-Волинським судом та не був пристебнутим обладнаним ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 «в» Правил дорожнього руху (далі також - ПДР).

Позивач у позовній заяві не погодився із даною постановою. Вказав, що о 17 годині 40 хвилин 14 травня 2021 він транспортним засобом не керував. Звернув увагу на відсутність доказів керування ним транспортним засобом при складенні оскаржуваної постанови. Вважає дії та рішення поліцейського протиправними, а тому просив суд скасувати постанову серії БАБ № 875429 від 14 травня 2021 року.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст. 268 КАС України у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року задоволено клопотання позивача, залучено до справи співвідповідачем Головне управління Національної поліції у Волинській області, поновлено строки для подання відзиву, у зв`язку з чим розгляд справи також було відкладено.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Підтвердив, що 14 травня 2021 він транспортним засобом не керував. Автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дійсно належить йому, проте в цей час він був припаркованим на стоянці поруч із магазином. Поліцейський, який склав оскаржувану постанову має з ним особисті неприязні стосунки. Побачивши його поруч із автомобілем звинуватив його у керуванні ним, проте доказів вчинення такого правопорушення не пред`явив та пояснення позивача проігнорував.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Рудись Р.В. позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Вказав на відсутність належної процедури притягнення позивача до відповідальності. Вказав на відсутність будь-яких доказів правопорушення, а тому просив оскаржувану постанову скасувати.

Відповідач Шуфрун О.І. в судовому засіданні позов заперечив. Вказав, що ОСОБА_1 був зупинений ним 14 травня 2021 року о 17 годині 40 хвилин в місті Володимир-Волинському по вулиці Княгині Ольги, і при цьому керував автомобілем ««Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, а також не пристебнутим ременем безпеки. У зв`язку з цим вважає постанову про притягнення його до відповідальності такою, що відповідає вимогам закону. Просив відмовити в задоволенні позову. У наступні призначені судові засідання відповідач Шуфрун О.І. не з`явився, причин неявки не повідомив.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (в тому числі шляхом скерування позовної зави із додатками, ухвали про відкриття провадження у справі та повідомлення суду на офіційну електрону пошту) ГУНП у Волинській області свого представника до суду не скерувало, про причини неявки суд не повідомили, правом подачі відзиву щодо позову не скористались, інших заяв, зокрема про відкладення засідання, до суду не подавали.

Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, суд завершив розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України.

Вивчивши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються.

Згідно змісту оскаржуваної постанови серії БАБ № 875429 від 14 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень. Даною постановою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 14 травня 2021 року о 17 годині 40 хвилин в місті Володимир-Волинському по вулиці Княгині Ольги керував автомобілем «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, а саме був позбавлений права керування Володимир-Волинським судом та не був пристебнутим обладнаним ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 «в» ПДР.

За ч.5 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Диспозиція ч.4 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п.2.1 «а» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На підставі п.2.4 «а» ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно п. 31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічно документації.

Згідно п. 2.3 «в» ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року, № 580-VII, визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 222 КУпАП, органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтею 126 КУпАП.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі п.5-10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, визначених у статті 247 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, для прийняття законного рішення поліцейського про накладення адміністративного стягнення у провадженні про вчинення адміністративного правопорушення вказані норми у категоричній формі вимагають:

1.дотримання поліцейським встановленого порядку (правової процедури) у провадженні в справі про вчинення адміністративного правопорушення;

2.наявність у справі доказів вчинення адміністративного правопорушення;

3.всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин і доказів у справі в їх сукупності із врахуванням критеріїв належності, допустимості та достатності таких доказів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Така позиція Пленуму Верховного суду України в аналогічних спорах продовжує застосовуватись також і Верховним Судом (постанова від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а; постанова від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17).

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу. Оскаржувана постанова також не містить жодних посилань на будь-які докази підтвердження вини позивача.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд погоджується із доводами сторони позивача стосовно недотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, в частині прийняття процесуального рішення про накладення адміністративного стягнення без отримання жодного доказу вини особи у вчиненні правопорушення.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17 та від 17 липня 2019 у справі № 295/3099/17.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, відповідачем також у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація, тощо).

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, яка була складена з порушенням встановленої процедури, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху в той день та час та в тому місці, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Отже, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис або фотофіксацію події, тощо, які повинні відповідати вимогам закону за критеріями їх належності та допустимості. Факт порушення позивачем Правил дорожнього руху може підтверджуватися у справі іншими об`єктивними доказами.

Аналіз ст.283 КУпАП вказує на те, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Правова позиція з даного приводу в аналогічній справі також висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 338/1/17).

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів, що можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених частинами 5 статті 121 та 4 статті 126 КУпАП, крім оскаржуваної постанови поліцейського, відповідачем не надано.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, з врахуванням відсутності належних та допустимих об`єктивних доказів правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.4 ст.126 КУпАП, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.3 ст.186 КАС України, за наслідками розгляду даної справи суд прийшов до висновку про відсутність доказів події та вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.4 ст.126 КУпАП, а отже оскаржувану постанову слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора сектора реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Шуфруна Олексія Івановича та Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ № 875429 від 14 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень, а провадження у даній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

2.відповідачі:

2.1 Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: 43000, м. Луцьк, вулиця Винниченка, 11;

2.2 інспектор сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Шуфрун Олексій Іванович, службова адреса: 44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Соборна, 6.

Головуючий суддя: (підпис)

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер