Справа № 160/7173/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2021 року Справа № 160/7173/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
06.05.2021 ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не здійснення повного розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні з військової служби в частині невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в частині невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Національній гвардії України, 06.04.2021 наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України № 21 по особовому складу позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту. 09.04.2021 згідно наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України № 71 ОСОБА_2 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Станом на 09.04.2021 вислуга позивача становить в календарному обчисленні 09 років 03 місяці 14 днів, в пільговому обчисленні 14 років 02 місяці 21 день. При звільнені позивачу не виплачена одноразова грошова допомога. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні в частині не виплати одноразової грошової допомоги, протиправною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні. Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
08.06.2021 відповідачем направлено відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що одноразова грошова допомога у розмірі 50 % відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше. Згідно витягу з послужного списку ОСОБА_2 вислуга років станом на 09.04.2021 для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги складає 09 років 03 місяці 14 днів, таким чином на дату виключення зі списків Центрального територіального управління Національної гвардії України позивач не набув права на виплату одноразової грошової допомоги передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про правовий і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
На думку представника відповідача, права, свободи або законні інтереси позивача не є порушеними, а його вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 проходив військову службу у Національній гвардії України, 06.04.2021 наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України № 21 по особовому складу позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.
09.04.2021 згідно наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України № 71 ОСОБА_2 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Станом на 09.04.2021 вислуга позивача становить в календарному обчисленні 09 років 03 місяці 14 днів, що не заперечується відповідачем, в пільговому обчисленні 14 років 02 місяці 21 день.
При звільнені позивачу не виплачена одноразова грошова допомога, чим на думку останнього, порушено суб`єктивне право на соціальний захист, передбачений Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на власність («законне очікування») гарантоване ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в свою чергу, призвело до порушення статті 22 Конституції України щодо неприпустимості звуження існуючих прав і свобод людини і громадянина.
Надаючи оцінку спірним обставинам суд зазначає таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, визначено Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (Закон №2011-XII).
Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Тобто, вказана вище стаття Закону не передбачає будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.
Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Таким чином, вислуга років не обчислюється календарними роками служби, а може включити різні періоди, в тому числі і пільгове обчислення строку вислуги.
Враховуючи те, що загальний строк вислуги у позивача становить більше 10 років, а саме 14 років 02 місяців 21 дні, суд дійшов висновку про те, що позивач відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має право на виплату одноразової грошової допомоги.
Таке твердження узгоджується з правовим висновком колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеним у постанові Верховного суду у справі 822/3008/17 від 24.11.2020
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити дану позовну заяву повністю з викладених вище підстав.
Разом з тим, позивач зазначив у тексті позовної заяви, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., проте останнім до суду не надано будь-яких доказів підтверджуючих такі витрати.
Враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору не здійснюється.
Керуючись ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не здійснення повного розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні з військової служби в частині невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в частині невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко