Справа № 360/4245/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

12 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4245/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 11 серпня 2021 року надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - заявник) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Луганській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25 лютого 2021 року № Ф-256У.

Одночасно з позовом подано заяву про його забезпечення шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 66112732, яке здійснюється за вимогою ГУ ДПС у Луганській області від 25 лютого 2021 року № Ф-256У.

В обґрунтування заяви зазначено, що це вже третя вимога, яка виноситься відповідачем без законних підстав. Попередні дві вимоги, які є ідентичними за змістом, але є відмінними за періодами виникнення заборгованості, оскаржені заявником до суду та визнані судом протиправними, та скасовані за судовими рішеннями від 23 жовтня 2018 року в справі № 1240/2705/18, від 25 лютого 2020 року в справі № 360/253/20. Відповідач не враховував та не бажає враховувати, що заявник є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, і дана обставина є підставою для звільнення позивача як фізичної особи-підприємця від сплати за себе єдиного внеску за Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України». Але відповідач продовжує обліковувати та нараховувати заявнику борг зі сплати єдиного внеску.

Станом на сьогодні оскаржувана вимога звернута до примусового виконання і державним виконавцем вживаються заходи з її виконання, зокрема накладено арешт на рахунки та кошти, які на них знаходяться, а також планується їх наступне списання, що може призвести до неможливості забезпечення заявника та його сім`ї, сплати комунальних платежів, здійснення інших обов`язкових платежів до бюджету, що буде мати наслідком вжиття до заявника заходів державного реагування (застосування штрафів та пені, притягнення до фінансової та адміністративної відповідальності). А в разі вирішення справи на користь заявника, останній буде змушений витрачати час та докладати зусиль для повернення з державного бюджету примусово стягнутих коштів, погашення заборгованості, сплати компенсації (штрафів, пені) за затримку. Тобто в такому випадку на заявника буде покладено додатковий необґрунтований і непомірний тягар, який за інших обставин заявник вчиняти не повинен.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву по суті, суд виходить з такого.

Положеннями частини другої статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За своїм змістом забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У свою чергу суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 640/18007/18, від 20 грудня 2019 року у справі № 640/9158/19.

Відповідно заявник має навести підстави для забезпечення позову, вичерпний перелік яких наведений у частині другій статті 150 КАС України, з огляду на предмет спору, що виник між сторонами.

Проте, у вказаній заяві відсутні обставини, які свідчать, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду. Так, заявник звертається до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Луганській області від 25 лютого 2021 року № Ф-256У. Однак, у заяві про забезпечення позову наводить обставини щодо ускладнення виконання заявником обов`язків перед Державним бюджетом по сплаті обов`язкових зборів та платежів, по оплаті комунальних послуг тощо, а не обставини, що свідчать про ускладнення та неможливість виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, як цього вимагають положення статті 150 КАС України.

В заяві також відсутні обставини, що свідчать про очевидну протиправність оскаржуваної в адміністративній справі вимоги про сплату боргу (недоїмки) та про порушення прав позивача цією вимогою. Натомість вказані в позові обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, свідчать лише про наявність спору між сторонами щодо наявності/відсутності підстав у відповідача як контролюючого органу для нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Слід зазначити, що сама лише незгода заявника із рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про його скасування ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Крім того, суд зауважує, що заявник по суті просить заборонити вчиняти певні дії державному виконавцю, який не є стороною даного спору і не вчиняв дій, що можуть бути предметом судового контролю із виявлення в них ознак протиправності.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову фактично спрямований на невиконання державним виконавцем оскаржуваної вимоги допоки суд не розгляне заявленого позову про її скасування. Між тим, дії державного виконавця, які вчинені чи можуть бути вчинені на підставі оскаржуваної вимоги в майбутньому, на що, серед іншого, звертає увагу заявник, не становлять предмету спору по даній справі.

Вжиття заходів забезпечення позову виключно з метою створення перешкод державному виконавцю у здійсненні останнім законодавчо визначених обов`язків, на думку суду, є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, через що, у задоволенні заяви слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволені заяви, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника.

Керуючись статтями 150, 151, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.О. Пляшкова