Справа № 340/3815/21
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/3815/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Пасічника Ю.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області (РСЦ МВС в Кіровоградській області) (вул. Юрія Бутусова, буд. 22, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25030, ) про стягнення середньомісячного заробітку за час невиконання рішення суду та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом і просить:

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Регіонального сервісного центру в Кіровоградській області МВС України середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки невиконання рішення суду за період з 01.10.2020 року по 23.06.2021року у сумі 112784,64 грн.

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Регіонального сервісного центру в Кіровоградській області МВС України моральної шкоди у розмірі 100000,00 гривень.

Позов мотивовано тим, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року по справі №340/1375/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області №239 о/с від 13.10.2017 року та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального сервісного центру №3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області з 14.10.2017 року; стягнути з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.10.2017 року по 27.05.2019 року в сумі 442557.12 грн. (чотириста сорок дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім грн. 12 коп.); присудити з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 13485.28 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять грн. 28 коп).

16 червня 2021 року відповідач провів повністю розрахунок з позивачем згідно виконавчого листа №340/1375/19, але на посаді не поновив.

23.06.2021 року вдруге звернувся з заявою про поновлення його на посаді начальника Територіального сервісного центру №3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області шляхом здійснення запису в трудову книжку.

Наказом Регіонального Сервісного Центру МВС в Кіровоградській області від 23.06.2021 № 5 о/с ОСОБА_1 скасовано наказ « 239 о/с від 13.07.2017 «про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивач на посаді начальника Територіального Сервісного Центру МВС № 3542 в Кіровоградській області.

Наказом РСЦ МВС № 7 о/с від 24.07.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено позивача з посади начальника ТСЦ МВС за згодою сторін, але середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 01.10.2020 року по 24.07.2021 року відповідачем не виплачено, стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, позивач вказує, що зважаючи на тривалий час протягом якого не виконувалось рішення суду щодо поновлення на роботі, йому завдано моральну шкоду розмір якої він оцінює в 100000 грн.

Згідно наданого до суду відзиву на позов, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що для належного виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду в частині поновлення Позивача на посаді начальника ТСЦ № 3542 РСЦ МВС в Кіровоградській області, тричі направлялися заяви до суду апеляційної інстанції (від 02.10.2020 р. № 31/11-1891, від 16.12.2020 р. № 31/11-1940, від 19.02.2021 р. № 31/11-43, від 10.06.2021 № 31/11-92) з проханням надати роз`яснення щодо виконання судового рішення - на всі заяви отримано ухвали про відмову.

Одночасно направлено листи до Державної виконавчої служби (від 16.12.2020 р. № 31/11-1939, 10.06.2021 № 31/11-93) з аналогічним проханням надати роз`яснення щодо добровільного виконання рішення суду в частині поновлення Позивача на посаді (копії додаються). Отримана відповідь ДВС містила інформацію про звернення Позивача з приводу відкриття виконавчих проваджень, проте йому було відмовлено, оскільки виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю. Відповідь на запит щодо роз`яснення виконання судового рішення в частині поновлення Позивача на посаді РСЦ МВС в Кіровоградській області від ДВС так і не отримано.

Все вище зазначене свідчить, що ліквідаційною комісію Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області вживалися всі заходи для належного виконання рішення суду щодо поновлення Позивача, проте через ряд обставин, що виникли в процесі діяльності РСЦ МВС в Кіровоградській області та через недосконалість законодавчих актів не мали змоги поновити позивача 01.10.2020 р.

Позивачем подано відповідь на відзив та додаткові пояснення, якими, на переконання позивача, спростовуються доводи відповідача наведені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року відповідач прийняв наказ №239 о/с, яким позивача звільнено з роботи у зв`язку із прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року по справі №340/1375/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким задоволено позовні вимоги. Визнано протиправним та скасовано наказ Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області №239 о/с від 13.10.2017 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального сервісного центру №3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області з 14.10.2017 року. Стягнуто з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.10.2017 року по 27.05.2019 року в сумі 442557.12 грн. (чотириста сорок дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім грн. 12 коп.). Присуджено з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 13485.28 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять грн. 28 коп).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

З огляду на викладене, постанова Третього апеляційного адміністративного суду по справі 340/1375/19 від 30.09.2020 року, в частині допущеного негайного виконання, підлягає виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження.

Суд враховує, що інститут примусового виконання судового рішення застосовується у випадку добровільного не виконання боржником свого обов`язку щодо виконання судового рішення. Водночас, суд наголошує на тому, що обов`язок з добровільного виконання судового рішення про поновлення на роботі не залежить від дій особи, на користь якої винесено таке рішення.

Викладене узгоджується з висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 26 червня 2015 року у справі №21-63а15, який відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом.

Наказом Регіонального Сервісного Центру МВС в Кіровоградській області від 23.06.2021 № 5 о/с ОСОБА_1 скасовано наказ « 239 о/с від 13.07.2017 «про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивач на посаді начальника Територіального Сервісного Центру МВС № 3542 в Кіровоградській області.

За вказаний період (01.10.2020 по 23.06.2021) невиконання рішення позивачеві, в порушення вимог статті 236 Кодексу законів про працю України, середній заробіток за час затримки його поновлення на посаді виплачено не було.

Відповідно до абзацу 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Так, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року по справі №340/1375/19 визначено одноденний заробіток позивача в розмірі 612,96 грн.

В даній адміністративній справі позивач просить стягнути на його користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки невиконання рішення суду за період з 01.10.2020 року по 23.06.2021року у сумі 112784,64 грн..

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, в силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що середній заробіток в розмірі 110945,76 грн. (612,96 грн. х 181 робочих днів) за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року по справі №340/1375/19 за період з 01 жовтня 2020 року по 23 червня 2021 року, підлягає стягненню з Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 .

Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди. Тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 257-263, 293, 295-297, 325 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Регіонального сервісного центру в Кіровоградській області МВС України середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки невиконання рішення суду за період з 01.10.2020 року по 23.06.2021року у сумі 110 945,76 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник