Справа № 240/1906/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Житомир справа № 240/1906/21

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової Адміністрації України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як судді Червоноармійського районного суду Житомирської області;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі посадового окладу судді Червоноармійського районного суду Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що Указом Президента України "Про призначення суддів" №278/2020 від 16.07.202 його було призначено на посаду судді Червоноармійського районного суду Житомирської області безстроково, а наказом в.о.голови Червоноармійського районного суду Житомирської області від 03.08.2020 №05-к його було зараховано до штату Червоноармійського районного суду Житомирської області з 04.08.2020. На підставі наказу голови Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17.11.2020 №14-В йому надано частину основної щорічної відпустки за період роботи з 04.08.2020 по 03.08.2021 тривалістю один календарний день - 27 листопада 2020 року з виплатою йому матеріальної допомоги на оздоровлення. Вказаний наказ був направлений до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області для виконання. Однак, відповідач листом від 21.12.2020 №2551/20-вих. повідомив позивача, що у виплаті допомоги на оздоровлення йому відмовлено, у зв`язку з отриманням ним вказаної допомоги за 2020 рік, працюючи в органах Житомирської обласної прокуратури. Позивач вважає такі дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області протиправними, у зв`язку з цим він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 17 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/1906/21 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

16 березня 2021 року до суду надійшов відзив Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Аргументуючи таку позицію управління зазначило, що виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією, закріпленою на законодавчому рівні. Тому, обсяг коштів, необхідний на її виплату, в обов`язковому порядку враховується при складанні бюджетного запиту. Проте, на виконання вимог Бюджетного кодексу України, бюджетний запит складається на початку року, що передує плановому. При підготовці бюджетного запиту та подальшого затвердження кошторису враховується виплата однієї допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік, відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Крім того, Міністерство соціальної політики України у своїх листах від 21.07.2015 №409/13/116-15, від 19.09.2017 №2416/0/101-17, від 27.05.2019 №73/0/205-19 неодноразово зазначало, що для кожного працівника передбачається одна грошова допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік під час надання щорічної відпустки за відповідний робочий рік. Разом з тим відповідач наголошує, що з листа Житомирської обласної прокуратури від 30.11.2020 №21-714вих-20 вбачається, що ОСОБА_1 матеріальна допомога на оздоровлення у 2020 році була виплачена у повному обсязі. З огляду на вищезазначене, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області зауважило, що матеріальна допомога для оздоровлення видається до відпустки або її частини суддям і іншим працівникам лише один раз на рік. За своєю суттю матеріальна допомога прив`язана до бюджетного періоду. Оскільки виплата допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки декілька разів протягом одного бюджетного року у кошторисі не передбачено, відповідач вважає, що виплати такої допомоги до щорічної відпустки можлива лише один раз на рік. Відтак, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області не мало правових підстав для виконання наказу голови Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17.11.2020 №14-В в частині виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, адже вказана допомога йому була виплачена у 2020 році під час роботи в органах Житомирської обласної прокуратури.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 16 липня 2020 року №278/2020 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Червоноармійського районного суду Житомирської області (а.с.10-12).

Наказом Червоноармійського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2020 року №05-к суддю ОСОБА_1 зараховано до штату Червоноармійського районного суду Житомирської області з 04 серпня 2020 року.

17 листопада 2020 року головою Червоноармійського районного суду Житомирської області видано наказ №14-В, яким судді ОСОБА_1 , на підставі поданої ним 16.11.2020 заяви, надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 04.08.2020 по 03.08.2021 тривалістю 1 календарний день - 27 листопада 2020 року.

Крім того, вищезазначеним наказом голови Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2020 року №14-В наказано виплатити судді ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Вказаний наказ від 17 листопада 2020 року №14-В був надісланий для його виконання до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

Однак, з листа Житомирської обласної прокуратури від 30.11.2020 №21-714вих.20 Територіальним управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області було встановлено, що до призначення на посаду судді Червоноармійського районного суду працював прокурором в Житомирській місцевій прокуратурі, де за 2020 рік він отримав допомогу на оздоровлення.

У зв`язку з цим, відповідач звернувся до Державної судової адміністрації України з листом від 01.12.2020 №2359/20-вих, в якому просив надати роз`яснення чи зобов`язане територіальне управління нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу, з урахуванням того, що в 2020 році він вже отримував допомогу на оздоровлення, працюючи прокурором в Житомирській місцевій прокуратурі (а.с.17).

У відповідь на вказаний лист, Державна судова адміністрація України надіслала Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Житомирській області роз`яснення від 17.12.2020 №8-23288/20, в яких зазначила, що виплата допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки суддям та іншим працівникам можлива лише один раз на рік (а.с.18).

Враховуючи вищезазначені роз`яснення Державної судової адміністрації України від 17.12.2020 №8-23288/20, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області листом від 21.12.2020 №2551/20-вих. повідомило ОСОБА_1 , що у виплаті допомоги на оздоровлення йому відмовлено, у зв`язку з отриманням ним вказаної допомоги за 2020 рік, працюючи в органах Житомирської обласної прокуратури (а.с.16).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у виплаті йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як судді Червоноармійського районного суду Житомирської області, протиправними, а свої права та інтереси порушеними, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Таким чином, розмір винагороди судді встановлюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (надалі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 136 Закону 1402-VIII встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною четвертою статті 135 Закону 1402-VIII передбачено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", на що безпосередньо вказує частина друга статті 130 Конституції України. Виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією судді, закріпленою на законодавчому рівні спеціальним законом - Законом України "Про судоустрій і статус суддів", який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні.

У рішенні від 11 березня 2020 року №4-р/2020 у справі №1-304/2019 (7155/19), в якій розглянуто конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року №193-IX, "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, Конституційний Суд висловив позицію, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Отже, виплати, передбачені статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", є однією з гарантій незалежності судді. При цьому єдиною визначеною спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про судоустрій і статус суддів" необхідною умовою для виплати судді допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, є надання судді щорічної оплачуваної відпустки.

Будь-яких виключень з цього правила Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не містить.

Матеріали справи свідчать, що відмовляючи у виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області керувалось роз`ясненням Державної судової адміністрації України, наданим у листі від 17.12.2020 №8-23288/20, та виходило з того, що позивач не має права на отримання такої допомоги через те, що у 2020 році він уже отримав допомогу на оздоровлення, працюючи в органах Житомирської обласної прокуратури (а.с.16).

З даного приводу суд зазначає, що роз`яснення Державної судової адміністрації України, зазначені у листі від 17.12.2020 №8-23288/20, не є нормативно-правовим актом та не можуть визначати підстави для виплати або невиплати судді матеріальної допомоги на оздоровлення.

Щодо доводів відповідача про отримання позивачем у 2020 році матеріальної допомоги на оздоровлення під час його роботи в органах Житомирської обласної прокуратури, суд зазначає наступне.

До призначення на посаду судді Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 працював у Житомирській місцевій прокуратурі на посаді прокурора, та відповідно й матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік отримав як прокурор.

Відповідно до статті 82 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Зважаючи на вищевикладене, суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність обов`язку виплати судді Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді з посиланням на отримання ним, до призначення на посаду судді, такої допомоги за 2020 рік, як працівником органів прокуратури.

Матеріальну допомогу на оздоровлення у 2020 році позивач отримував не як суддя, а як працівник органу прокуратуру. Водночас, стаття 136 Закону 1402-VIII гарантує позивачу, право на отримання один раз на рік в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату, грошової допомоги на оздоровлення, саме як особі, яка має статус судді.

Приписами статті 149 Закону 1402-VIII встановлено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини 4 статті 148 Закону 1402-VII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

За змістом частин 1, 4 статті 48 Бюджетного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Згідно з частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Отже, при підготовці бюджетного запиту та подальшого затвердження кошторису враховується виплата однієї допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону 1402-VIII голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Згідно з пунктами 2.1. та 2.3 Положення про порядок планування, надання відпусток, матеріальної допомоги та визначення потреб у санаторно-курортному лікуванні суддів апеляційних та місцевих судів загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 17.03.2005 №8, з метою забезпечення фінансової дисципліни голови апеляційних та місцевих судів видають накази про надання щорічних відпусток відповідно до затверджених графіків відпусток, а також накази про надання допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань щодо себе, перших заступників, заступників голів, суддів та працівників апарату цих судів.

Виплата допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань головам, першим заступникам голів, заступникам голів, суддям та працівникам апарату апеляційних і місцевих судів здійснюється на підставі отриманих з відповідних територіальних управлінь або Державної судової адміністрації України на початку року дозволів та у межах коштів, передбачених на утримання відповідних судів у поточному році.

З матеріалів справи вбачається, що наказом голови Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2020 року №14-В ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 04.08.2020 по 03.08.2021 тривалістю 1 календарний день - 27 листопада 2020 року, а також наказано виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Доказів того, що зазначений наказ був скасований та/або визнавався нечинними, відповідачем до суду не надано.

Більш того, під час розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 , як суддя Червоноармійського районного суду Житомирської області, допомогу на оздоровлення за 2020 рік на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не отримував.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд зазначає, що суддя Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 набув право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а не нарахування та не виплата відповідачем такої матеріальної допомоги є порушенням права ОСОБА_1 , як судді, на таку допомогу, яке визначене Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, під час розгляду справи довів правомірність своєї бездіяльності щодо ненарахування та невиплати судді Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2020 рік.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (вул. Бориса Лятошинського, 5, м. Житомир, 10014; ), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області (вул. Святослава Ріхтера, 24, м. Житомир, 10008; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (вул. Бориса Лятошинського, 5, м.Житомир, 10014; ) щодо ненарахування та невиплати судді Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) допомоги на оздоровлення за 2020 рік.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (вул. Бориса Лятошинського, 5, м.Житомир, 10014; ) нарахувати та виплатити судді Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі в розмірі посадового окладу судді Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович