Справа № 759/72/21
Суддя: Журибеда О. М.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/72/21

пр. № 2-а/759/93/21

07 липня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Журибеди О.М.,

при секретарі Мурга Т.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справуза позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , у січні 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача про, яким просить визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3614252 від 29.12.2020 року про накладення на його адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.12.2020 року інспектором відносно позивача було складено постанову за те, що останній, 29.12.2020 року об 12 год. 52 хв. в м. Києві по вул. Обухівська, 34А, керуючи транспортним засобом «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив п. 8.4 «в» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Позивач посилався на те, що він ПДР не порушував та вважає, що інспектор незаконно виніс постанову відносно нього. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону. Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року відкрито провадження по справі та її призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції направив до суду відзив яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що поданий позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як передбачено ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.3 Закону України „Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 29.12.2020 року об 12 год. 52 хв. в м. Києві по вул. Обухівська, 34А, керуючи транспортним засобом «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив п. 8.4 в ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За змістом п.1-2, ч.1, ст.18 Закону України „Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

А пункт 1, ч.1, ст.35 того ж Закону України „Про Національну поліцію" наголошує, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, інспектор 5 роти батальйону 3 Управління патрульної поліції в м. Києві Осаулов П.А. 29.12.2020 року склав постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ЕАН № 3614252 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. на користь держави (а.с.4).

В описовій частині даної постанови він зазначив, що водій ОСОБА_1 29.12.2020 року об 12 год. 52 хв. в м. Києві по вул. Обухівська, 34А, керуючи транспортним засобом «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив п. 8.4 в ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу.

Як наголошує ч.1-2, ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі наданих письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

За змістом ч.1-2, ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч.1-2, ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як зазначено у ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовує здійсненого ним адміністративного правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 у справі № 826/15341/15.

В матеріалах справи наявні достатні і беззаперечні докази, які б свідчили про наявність вини в діях позивача та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, докази, які б спростовували факт порушення позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП, судом не встановлені, а тому вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованими.

Аналізуючи докази, надані сторонами по справі, суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє повне підтвердження порушення позивачем вимог п.8.4 ПДР України, тому дії відповідача щодо складення оскаржуваної постанови були обґрунтованими і законними і підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.2; 5-6; 8-9; 72-77; 90; 139; 205; 242-247 КАС України, на підставі ст.19 Конституції України, ст.3; 18; 35 Закону України „Про Національну поліції", ст.ст.122; 251; 252; 268 КУпАП, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Журибеда