Справа № 640/19906/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Ганечко О. М., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної ради України Адамович Наталії Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни , в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність керівника Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївні щодо невидачі ОСОБА_1 матеріалів перевірки для ознайомлення по її заяві від 20 липня 2019 року та зобов`язати керівника Відділу Адамович Наталію Миколаївну надати можливість ОСОБА_1 знайомитись з матеріалами перевірки її звернень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві та стосуються того, що керівником відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної ради України Адамович Наталією Миколаївною всупереч вимог Закону України "Про звернення громадян" позбавлено позивача конституційного права на розгляд звернення, гарантованого статтею 40 Конституції України, та права на ознайомлення з матеріалами перевірки, яке закріплене статтею 18 Закону України "Про звернення громадян".

Окрім того, зазначено суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно того, що звернення позивачки, які є предметом спору, є повторними, позаяк звернення ОСОБА_1 , про які йдеться, такими не були і в них позивачка не піднімала питань, які керівництво Апарату Верховної ради України заборонило розглядати як повторні.

Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.07.2019 року позивачкою на ім`я керівника Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамовим Н.М. подано заяву про видачу матеріалів перевірки для ознайомлення.

Листом № 09-3765.26.16/275.1-07.19-І від 19.08.2019 року Відділ з питань звернень громадян проінформував позивача про те, що листами керівництва Апарату Верховної Ради України № 09-1059.26.16/03-03.16 від 29 квітня 2016 року та № 09-3765.26.16/101.1-12.17-1 від 12 грудня 2017 року розгляд Ваших звернень щодо: запису на особистий прийом по пенсійному посвідченню, інших питань організації та проведення особистого прийому громадян у Верховній Раді України, організації роботи Відділу з питань звернень громадян, порядку розгляду письмових звернень, особистого прийому громадян, ведення діловодства, суб`єктивної інтерпретації змісту заперечень-проти позову в Апараті Верховної Ради України припинено. Також вказано, що відповідно до Закону України "Про звернення громадян" припинення розгляду звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одних і тих же питань означає повне зупинення розгляду його листів після прийняття відповідного рішення, тому по повторних зверненнях з вищезгаданих питань жодних перевірок в Апараті Верховної Ради України не проводилося, а відтак жодних матеріалів, з якими можна було б ознайомитися, не створювалося. Зауважено, що про вказані обставини ОСОБА_1 неодноразово надавалися вичерпні роз`яснення працівниками Відділу з питань звернень громадян, як усно під час особистих прийомів у приймальні Верховної Ради України, так і письмово, зокрема листами підрозділу від 17 вересня 2018 року за № 09-3765.26.16/184.1-09.18-1, від 06 грудня 2018 року за № 09-3765.26.16/222.1-12.18-1.

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо невидачі матеріалів перевірки для ознайомлення по заяві від 20.07.2019 протиправною, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що припинення розгляду звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання означає повне зупинення розгляду його листів з цього питання після прийняття відповідного рішення. Таким чином, керівник Відділу з питань звернень громадян, як керівник структурного підрозділу Апарату Верховної Ради України, не мав права розглядати звернення позивачки після дати прийняття рішення про припинення їх розгляду керівництвом Апарату Верховної Ради України, а також проводити будь-які перевірки та створювати матеріали таких перевірок.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про інформацію" встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 6 зазначеного Закону право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Згідно з частинами першою та другою статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Разом з тим, преамбулою Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) визначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Приписами ст. 3 Закону № 393/96-ВР закріплено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За положеннями статей 7, 8 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР закріплені права громадянина при розгляді заяви чи скарги.

Так, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Стаття 19 Закону № 393/96-ВР встановлює обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Листом № 09-1059.26.16/03-03.16 від 29.04.2016 за підписом Першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України Слишинського В.І. позивачка повідомлялась про припинення розгляду її повторних звернень з питань щодо запису на особистий прийом по пенсійному посвідченню, інших питань організації та проведення особистого прийому громадян у Верховній Раді України відповідно до статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Листом № 09-3765.26.16/101.1-12.17-І від 12.12.2017 за підписом Першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України-керуючого справами Боднара П.О., також повідомлено про припинення розгляду повторних звернень позивачки.

Разом з тим, ОСОБА_1 реалізуючи право на ознайомлення з матеріалами перевірки, звернулася до відповідача з заявою від 20.07.2019 та отримала відповідь що відповідно до Закону України "Про звернення громадян" припинення розгляду звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одних і тих же питань означає повне зупинення розгляду його листів після прийняття відповідного рішення, тому по повторних зверненнях позивача жодних перевірок в Апараті Верховної Ради України не проводилося, а відтак жодних матеріалів, з якими можна було б ознайомитися, не створювалося. У зв`язку з цим будь-які службові документи, які могли б вважатися "матеріалами перевірки" не складались.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019 року у справі № 826/307/17 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталії Миколаївни щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 ; зобов`язано керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Наталію Миколаївну провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін день і час. Щодо позовних вимог "дотриматися вимог ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" щодо права громадян знайомитися з матеріалами перевірки та видати ОСОБА_1 матеріали перевірки її звернень для ознайомлення" - відмовлено.

Постановою від 18.12.2019 у справі № 826/307/17 Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2019 залишив без задоволення, а за апеляційною скаргою керівника Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Н.М. на дане рішення, скасував його в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Керівника Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Н.М. щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 , зобов`язання Керівника Відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Адамович Н.М. провести особистий прийом з ОСОБА_1 у зручний для обох сторін день і час, та прийняв нову постанову в цій частині, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив. У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.04.2020 року у справі № 826/307/17 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.07.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року залишено без змін.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 звертає увагу на імперативні приписи ч. 2 ст. 8 Закону № 393/96-ВР, за якими не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону.

Таким чином, припинення розгляду звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання означає повне зупинення розгляду його листів з цього питання після прийняття відповідного рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що керівник Відділу з питань звернень громадян, як керівник структурного підрозділу Апарату Верховної Ради України, не мав законних підстав розглядати звернення позивачки після прийняття рішення про припинення їх розгляду керівництвом Апарату Верховної Ради України, а також проводити будь-які перевірки та створювати матеріали таких перевірок.

Колегія суддів також враховує, що перевірка проводиться у виключних випадках, зокрема, коли для вирішення, викладених в заяві або скарзі питань необхідно витребувати додаткові матеріали або вжити інші заходи, про що також повідомляється особі, яка подала звернення.

У зв`язку з тим, що вказані дії відповідачем не проводились, зважаючи на прийняте рішення про припинення розгляду звернень керівництвом Апарату Верховної Ради України після 29.04.2016 року та 12.12.2017 року, відтак матеріали перевірки не створювалися.

Колегія суддів відхиляє посилання позивачки на протиправну бездіяльність відповідача, яка, на її думку, полягає у неналежному розгляді її звернень, оскільки, як установлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, на подані позивачкою звернення відповідач належним чином реагував, надав відповідні роз`яснення щодо поставлених питань та неможливості повторного розгляду по суті одного і того ж звернення.

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову зроблені за повного з`ясування судом обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, відповідають встановленим судом обставинам та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

В частині доводів апеляційної скарги, які стосуються того, що суд першої інстанції не врахував, що звернення позивачки, які є предметом спору, не є повторними, позаяк в зверненнях ОСОБА_1 , про які йдеться, позивачка не піднімала питань, які керівництво Апарату Верховної Ради України заборонило розглядати як повторні, колегія суддів зазначає, що позивачкою належно не відмежовано звернення, які подавались раніше, від тих, які подано пізніше.

Крім того, апеляційна скарга не містить належного обґрунтування того, в чому полягає суттєва відмінність звернень, за якими керівництвом Апарату Верховної Ради України було прийнято рішення про припинення їх розгляду, від звернення щодо невидачі ОСОБА_1 матеріалів перевірки для ознайомлення по її заяві від 20 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При апеляційному розгляді справи, суд звертає увагу також на те, що позивачкою не доведено факт існування матеріалів перевірки, про ознайомлення з якими, остання просила у вищевказаному зверненні, що також свідчить про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, позаяк апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Керівника відділу з питань звернень громадян Апарату Верховної ради Ураїни Адамович Наталії Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

О. В. Карпушова

Повний текст постанови виготовлено 06.08.2021.