Справа № 380/2248/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2248/21 пров. № А/857/11437/21 № А/857/13360/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кахнич Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 380/2248/21 за адміністративним позовом Приватного підприємства "БОСТАР" до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення 06.05.2021 року, 01.06.2021 року

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 07.05.2021 року, 01.06.2021 року

В С Т А Н О В И В :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства Бостар до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області, в якій позивач просить:

1. Визнати протиправними та скасувати наступні рішення Головного управління ДПС у Львівській області:

- Рішення Головного управління ДПС у Львівській області про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.01.2021 №2305119/23881828;

- Рішення Головного управління ДПС у Львівській області про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.01.2020 №2305118/23881828;

- Рішення Головного управління ДПС у Львівській області про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.01.2020 №2305117/23881828;

- Рішення Головного управління ДПС у Львівській області про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість від 27.10.2020 №2071119/23881828.

2. Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість ПП Бостар від 22.10.2020.

3. Зобов`язати Державну податкову службу України вчинити дії щодо реєстрації (зареєструвати) в Єдиному державному реєстрі податкових накладних датою їх подачі наступні податкові накладні: №13 від 07.10.2020; №39 від 22.10.2020; №40 від 22.10.2020.

4. Стягнути на користь ПП Бостар суму судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області та ДПС України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ним подано всі необхідні первинні документи для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних від 07.10.2020 №13, від 22.10.2020 № 39, від 22.10.2020 № 40 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Після отримання повідомлення про зупинення реєстрації податкової накладної, позивач надіслав контролюючому органу пояснення з копіями первинних документів достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних. Позивач вказує, що подав усі необхідні документи, які беззаперечно підтверджують реальне здійснення операцій за згаданими податковими накладними. Однак рішенням комісії Головного управління ДПС у Львівській області від 12.01.2021 №2305119/23881828, від 12.01.2020 №2305118/23881828, від 12.01.2020 №2305117/23881828, ПП Бостар відмовлено у реєстрації податкових накладних. Також Головне управління ДПС України у Львівській області винесло рішення про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість від 27.10.2020 №2071119/23881828. Просить позов задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі № 380/2248/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийнято Комісією Головного управління ДПС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування правомірно, оскільки надані платником податку копії документів не є достатніми для прийняття відповідного рішення про реєстрацію.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі № 380/2248/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача 11.05.2021 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просить витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13870,00 грн. стягнути з відповідачів на користь позивача.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 380/2248/21 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства Бостар витрати на правову допомогу в сумі 3467 (три тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 50 копійок. Стягнуто з Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства Бостар витрати на правову допомогу в сумі 3467 (три тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 50 копійок. В решті вимог відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу та просить скасувати додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 380/2248/21 та прийняти нове, яким відмовити у заяві про стягнення витрат на правничу допомогу.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, колегія суддів приходить до переконання, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дії контролюючого органу не є послідовними, адже зупиняючи реєстрацію податкової накладної контролюючий орган вказує на пропозицію платнику податків надати пояснення з одних підстав, а в подальшому відмовляє в реєстрації податкової накладної з інших підстав. У такий спосіб не надаючи платнику податків надати вичерпні письмові пояснення та достатній обсяг підтверджуючих документів.

Таким чином, оскаржуване рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.01.2020 № 2305119/23881828,від 12.01.2020 № 2305118/23881828, від 12.01.2020 № 2305117/23881828, якими відмовлено у реєстрації податкової накладної від 07.10.2020 № 13, від 22.10.2020 № 39, від 22.10.2020 № 40 не відповідає вимогам пункту 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесене контролюючим органом не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин та враховуючи той факт, що оскаржуване рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.01.2021 № 2305119/23881828, від 12.01.2021 № 2305118/23881828, від 12.01.2021 № 2305117/23881828 визнається судом протиправним та скасовується, з урахуванням положень пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, а також абзацу 9 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 17.09.2020 № 4, датою їх фактичного отримання контролюючим органом.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач є зареєстрованою юридичною особою, дата реєстрації 25.09.1995, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій від 09.08.2019.Господарська діяльність здійснюється у організаційно-правовій формі приватне підприємство. Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість № 014.

Основним видом економічної діяльності платника є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна (КВЕД 68.20)

До інших зареєстрованих кодів видів економічної діяльності включається:

-46.18 діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами;

-20.30 виробництво фарб, лаків і подібної продукції друкарської фарби та мастики;

-49.41 вантажний автомобільний транспорт;

-52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту;

-36.00 забір, очищення та постачання води;

-38.32 відновлення відсортованих відходів;

-41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель;

-01.30 відтворення рослин.

Між позивачем та ТОВ Бізань Плюс укладено договір поставки матеріалів № 01/011020 від 01.10.2020. На підставі зазначеного договору позивачем складено та подано на реєстрацію податкову накладну № 13. Однак реєстрація зазначеної накладної зупинена, підстави зупинення: коди УКТЗЕД/ДКПП товар/послуг 3208, відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1. Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Факт здійснення господарських операцій підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, з якого вбачається факт здійснення оплат за договором поставки № 090620 від 09.06.2020. Факт здійснення та обсяги господарських операцій на підставі яких складено податкову накладну № 13 підтверджується видаткова накладна № 159 від 07.10.2020. За результатами розгляду письмових пояснень та документів Відповідач-2 прийняв Рішення № 2305119/23881828 про відмову у реєстрації податкової накладної № 13, підстави відмови: ненадання платником податків копій первинних документів щодо постачання/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/ інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних. Крім того, позивач під час оскарження Рішення №2305119/23881828 подав Відповідачу-1 скаргу із додаванням документів та детальним описом операції. Однак, рішенням Відповідача-1 № 3317/23881828/2 від 25.01.2021 скаргу позивача залишено без задоволення.

Між позивачем та ТОВ Бізань Плюс укладено догорів поставки матеріалів № 01/011020 від 01.10.2020. На підставі зазначеного договору позивачем складено та подано на реєстрацію податкову накладну № 39 та податкову накладну № 40. Однак реєстрація зазначених податкових накладних зупинена, підстави зупинення: коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 7018, відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Факт здійснення господарських операцій підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, з якого вбачається факт здійснення оплат за Договором поставки № 090620 від 09.06.2020. Факт здійснення та обсяги господарських операцій на підставі яких складено податкову накладну № 39 та податкову накладну № 40 підтверджуються видатковими накладними № 187, № 188 від 22.10.2020. За результатами розгляду письмових пояснень та документів Відповідач-2 прийняв рішення № 2305118/23881828 та рішення № 2305117/23881828 про відмову у реєстрації податкових накладних №39, №40, підстави відмови: ненадання платником податків копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактур/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних. Крім того, позивач під час оскарження рішення № 2305118/23881828 та рішення № 2305117/23881828 подав Відповідачу-1 додатково зазначені документи із детальним описом операцій. Однак, рішенням Відповідача-1 від 25.01.2021 скаргу позивача залишено без задоволення, про що прийнято:

1.Рішення за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 25.01.2020 № 3352/23881828/2;

2.Рішення за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 25.01.2020 № 3351/23881828/2.

Як зазначає позивач, єдиною підставою для зупинення реєстрації описаних вище податкових накладних є відсутність кодів УКТЗЕД (3208 та 7018) в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товару, що на постійній основі постачаються (виготовляються), однак позивач декілька разів подавав таблицю даних платника ПДВ із зазначенням таких кодів УКТЗЕД. Відповідач-2 жодної з таких таблиць не врахував. Позивач подав Відповідачу-2 таблицю даних платника ПДВ від 22.10.2020. У поясненнях до таблиці даних платника ПДВ від 22.10.2020 позивач повністю розкрив інформацію про свою діяльність та долучив копії документів. За результатами розгляду таблиці даних платника ПДВ від 22.10.2020 та письмових пояснень до неї, Відповідач-2 прийняв необґрунтоване та протиправне рішення про неврахування таблиці даних податку на додану вартість № 2071119/23881828 від 27.10.2020. Підставою не прийняття таблиці стало: виявлення невідповідності визначених платником податку в таблиці даних видів діяльності наявним у платника податку основним засобам.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується із прийнятим рішенням відповідача, що зумовило його звернення із даним позовом до суду про його скасування та зобов`язання щодо реєстрації податкової накладної.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї стані та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статі, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Згідно з пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №1165).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1165 критерій оцінки ступеня ризиків, достатній для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, - визначений показник автоматизованого моніторингу, що характеризує ризик; ризик порушення норм податкового законодавства - ймовірність складення та надання податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпункту "а" або "б" пункту 185.1 статті 185, підпункту "а" або "б" пункту 187.1 статті 187, абзацу першого пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено в такій податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість (далі - платник податку) виконання свого податкового обов`язку.

Пунктом 6 Порядку №1165 визначено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня. У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Згідно з пунктом 7 Порядку №1165 у разі, коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації (пункт 10 Порядку №1165).

Відповідно до пункту 11 Порядку №1165 у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;

2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Згідно з пунктом 25 Порядку №1165 Комісія регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Як вбачається зі змісту квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної у цій справі, підставою для такого зупинення став пункт 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

Відповідно до пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток №3 до Порядку №1165), підставою для зупинення реєстрації податкових накладних є: відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, поданій для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), у таблиці даних платника податку на додану вартість (далі - платник податку) як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017 року у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.

Відтак, аналіз пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій свідчить про те, що для того, аби встановити наявність у господарської операції такої ознаки мають існувати визначені цим пунктом передумови, а також для підтвердження відповідності господарської операції вказаному критерію слід навести обґрунтований розрахунок за цим критерієм, якому відповідає платник податку, чого вимагає пункт 11 Порядку №1165.

Однак відсутність у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної зазначення конкретного критерію ризиковості здійснення операцій, про які йдеться у пункті 1 додатку 3 до Порядку №1165, із розрахованим показником за відповідним критерієм, якому відповідає платник податку, свідчить про необґрунтованість віднесення господарської операції до відповідного критерію, що визначений пунктом 1 Критеріїв ризиковості господарських операцій. Зокрема, контролюючим органом не наведено обґрунтування того, що обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017 року у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС, що свідчить про необґрунтованість такої квитанції.

Пунктами 12,14 Порядку №1165 визначено, що платник податку має право подати до ДПС таблицю даних платника податку за встановленою формою (додаток 5). У таблиці даних платника податку зазначаються: види економічної діяльності відповідно до КВЕД; коди товарів згідно з УКТЗЕД, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України; коди послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України. Таблиця даних платника податку подається з поясненням, в якому зазначається вид діяльності, з посиланням на податкову та іншу звітність платника податку.

Зі змісту зазначених норм суд вбачає, що подання зазначеної таблиці є правом а не обов`язком платника податку.

Крім того, у квитанції не конкретизовано, які саме документи слід надати платнику податків та чого мають стосуватися пояснення такого платника податків для того, аби реєстрація податкової накладної стала можливою, що також свідчить про невідповідність сформованої квитанції вимогам до таких, що визначені пунктом 11 Порядку №1165.

Формальне зазначення у квитанції пропозиції "надання пояснень та копій документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній/розрахунку коригування для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН" є лише дублюванням норми підпункту 3 пункту 11 Порядку №1165.

Таке рішення податкового органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості актів індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії контролюючого органу не є послідовними, адже зупиняючи реєстрацію податкової накладної контролюючий орган вказує на пропозицію платнику податків надати пояснення з одних підстав, а в подальшому відмовляє в реєстрації податкової накладної з інших підстав. У такий спосіб не надаючи платнику податків надати вичерпні письмові пояснення та достатній обсяг підтверджуючих документів.

Таким чином, оскаржуване рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.01.2020 № 2305119/23881828,від 12.01.2020 № 2305118/23881828, від 12.01.2020 № 2305117/23881828, якими відмовлено у реєстрації податкової накладної від 07.10.2020 № 13, від 22.10.2020 № 39, від 22.10.2020 № 40 не відповідає вимогам пункту 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесене контролюючим органом не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 07.10.2020 № 13, від 22.10.2020 № 39, від 22.10.2020 № 40 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до пунктів 19, 20 Порядку № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

- прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення).

- неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДПС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

За таких обставин та враховуючи той факт, що оскаржуване рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.01.2021 № 2305119/23881828, від 12.01.2021 № 2305118/23881828, від 12.01.2021 № 2305117/23881828 визнається судом протиправним та скасовується, з урахуванням положень пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, а також абзацу 9 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 17.09.2020 № 4, датою їх фактичного отримання контролюючим органом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як передбачено ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Згідно позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 4 лютого 2021 року у справі №280/1765/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат, адвокатом Мельником М.А., що діє від імені Адвокатського об`єднання Емел Партнерс надано оригінал ордеру ВС №1056755 від 12.02.2021.

До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом також долучено копії наступних документів:

- Договір про надання правової допомоги №01/02/21 від 01.02.2021;

- Додатковий договір №1 від 15.02.2021 до Договору про надання правової допомоги №01/02/21 від 01.02.2021;

- Акт приймання-передачі послуг від 06.05.2021;

- Платіжне доручення №465 від 06.05.2021.

З наданих доказів вбачається, що ПП Бостар оплатило АО Емел Партнерс кошти за надання правової допомоги по справі в сумі 6935,00 грн.

Згідно Акта приймання-передачі послуг №06/05/21 від 06.05.2021, адвокат виконав роботи передбачені Додатковим договором №1 до Договору №01/02/21-1 про надання правової допомоги від 15.02.2021, а саме:

1. Юридична експертиза трьох господарський операцій ПП Бостар на підставі який складені податкові накладні. Аналіз правомірності оскаржуваних рішень. Аналіз релевантної судової практики, формулювання правової позиції у справі. (3 год. 150 USA)

2. Підготовка та подача до суду позовної заяви з додатками до неї. (4 год. 200 USA)

3. Представництво інтересів ПП Бостар у судовому засіданні 06.05.2021. (1 год. 50 USA)

4. Підготовка проекту заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. (1 год. 50 USA)

Загальна вартість наданих послуг становить 500 USA (10 год. х 50 USA). Що еквівалентно 13870,00 грн.

Вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом відображений у пп. 1 п. 2 акту у вигляді юридичної експертизи трьох господарський операцій ПП Бостар на підставі який складені податкові накладні, аналізу правомірності оскаржуваних рішень та аналізу релевантної судової практики, формулювання правової позиції у справі, суд вважає таким що включається до виконаних робіт (наданих послуг) відображених у пп. 2 п. 2 акту підготовка та подача до суду позовної заяви з додатками до неї.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу документально підтвердженими є в сумі 6935,00 грн., яка підлягають стягненню із кожного скаржників пропорційно.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законні й обґрунтовані рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 380/2248/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 11.08.2021 року