Справа № 300/2762/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" серпня 2021 р. справа № 300/2762/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді ТимощукаО.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання рішення таким, що не відповідає закону та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також позивачка, ОСОБА_1 ), 09.06.2021 звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також відповідач) у якій просить:
- зобов`язати поновити виплату пенсії згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Департаментом житлової, комунальної політки та благоустрою Івано-Франківської міської ради та відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справ №300/987/20.
Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті ОСОБА_1 пенсії державного службовця, з огляду на те, що для переходу на пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачці необхідно подати нові довідки про заробітну плату державного службовця, а також зважаючи на те, що виплата пенсії державного службовця може здійснюватися тільки після звільнення або переведення на посаду, яка не відноситься до категорії посад державних службовців. Позивачка із такою позицією відповідача не погоджується, та зазначає, що посилання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на вищевикладені обставини не підтверджуються жодними правовими нормами. ОСОБА_1 переконана, що оскільки посада начальника відділу Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради не є посадою державної служби, а лише прирівнюється до такої, то позивачка, відповідно, і не перебуває на посаді державної служби, що свідчить про можливість подальшої виплати їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення виявлених суддею недоліків (а.с.43-44).
У межах встановленого строку недоліки позову позивачка усунула (а.с.46-72), відтак ухвалою суду від 29.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), відповідно до положень статті 263 КАС України (а.с.74-75).
Просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, вказавши на відсутність підстав для врахування при обчисленні пенсії позивачки довідок про заробітну плату особи, яка займає посаду органу місцевого самоврядування, що не відповідає формі довідки, затвердженій постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2019 №1-3. Також, зауважила, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016, державним службовцям, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до цього Закону не отримували, мають прав на обчислення пенсії на умовах, затвердженим Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб №622, після звільнення з посади державного службовця. Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_1 на даний час працює на посаді начальника відділу Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, робота на якій зараховується до стажу державної служби, виплату пенсії позивачки слід здійснювати відповідно до Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування», та тільки після звільнення позивачки з такої посади у розмірі, передбаченому Законом України «Про державну службу».
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справі №300/987/20, ОСОБА_1 , починаючи з 28.04.2020 призначено пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року №3723-ХІІ, яку обчислено на підставі довідок про складові заробітної плати №3В №Х84 від 15.04.2020 та №Х183 від 15.04.2020 (а.с.85-88).
Як зазначає представник відповідача у листі, направленому позивачці за №3246-3009/Х-02/8-0900/21 від 17.05.2021 (а.с.36-37) у відповідь на звернення останньої від 26.04.2021 (а.с.26), при здійсненні перевірки, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області встановлено, що довідки, відповідно до яких ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії у квітні 2020 року, не можуть бути врахованими для обчислення пенсії державного службовця, оскільки у них вказана заробітна плата особи, яка обіймає посаду органу місцевого самоврядування. Позивачці роз`яснено, що для переведення її на пенсію державного службовця необхідно подати нові довідки про заробітну плату державного службовця, відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №750 від 10.05.2017. Разом з цим, представник відповідача у оскарженому листі зазначив, що однією з підстав припинення виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є те, що позивачка продовжує працювати на посаді начальника відділу Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, робота на якій, згідно із рішенням суду, підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Враховуючи наведене, на переконання відповідача, до моменту звільнення ОСОБА_1 з посади органу місцевого самоврядування, яка прирівнюється до посади державного службовця, пенсія позивачки підлягає виплаті відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати належної ОСОБА_1 пенсії протиправними, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, позивачка звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).
Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року за №2493-III (надалі, також Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Відповідно до частини 7 статті 21 Закону №2493-III (в редакції, чинній станом на 01.05.2016) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Відповідно до змісту рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справі №300/987/20, за наслідком розгляду вказаної справи суд виснував, що посади спеціаліста І категорії та головного спеціаліста відділу обліку і розподілу житла Івано-Франківського міськвиконкому, начальника відділу реєстрації та розподілу житлової політики Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, на яких ОСОБА_1 працювала з 20.03.1995 по час звернення до відповідача зі заявою від 28.04.2020, передбачені статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а відтак має бути зарахований як стаж державного службовця. Так, враховуючи наведене, суд дійшов до переконання про те, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивачки буде скасування розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 826182 від 29.04.2020 та зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 28.04.2020 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.
Вищеописане рішення суду набрало законної сили 19.08.2020.
Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 1 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Разом з цим, приписами частини 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на зазначене, в межах розгляду даної справи, питання наявності підстав для призначення позивачці пенсії державного службовця чи правомірності зарахування стажу роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування як стажу державної служби, не підлягають доказуванню та встановленню судом.
Водночас, надаючи оцінку діям ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в частині припинення виплати позивачці пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу», суд зважає на таке.
Обґрунтовуючи наявність підстав для обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» представники відповідача у оскарженому листі та у відзиві на позов вказують на неналежність довідок про заробітну плату позивачки, а також на те, що ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді органу місцевого самоврядування, стаж роботи на якій дає право на призначення пенсії державного службовця.
Суд частково погоджується із такою позицією ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» та на виконання пункту 6 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», Міністерством соціальної політики України розроблено та наказом від 10.05.2017 за №750 затверджено Порядок видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад (надалі, також Порядок №750).
Пунктами 2 і 5 Порядку №750 передбачено, що довідка про заробітну плату для призначення пенсії (далі - довідка для призначення пенсії) відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» видається особам, які мають право на призначення пенсії згідно з пунктом 3 Порядку №622.
Так, згідно із пунктом 1 вищевказаної Постанови №1-3, нею затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», що додаються.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою для здійснення обчислення пенсії подано до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.04.2020 №3В№Х84 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 15.04.2020 №Х183, які у повній мірі відповідають формам однойменних довідок, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3, на яку вказує і сам відповідач.
При цьому, єдиною невідповідністю, якою представники відповідача обґрунтовують неможливість врахування поданих ОСОБА_1 довідок є розміри складових заробітної плати позивачки як працівниці органу місцевого самоврядування. Натомість, на переконання представників ГУ ПФУ в Івано-Франківській області суми заробітної плати у вищезазначених довідках повинні відповідати розміру складових заробітної плати для державного службовця.
Суд вважає такий висновок відповідача та його представників безпідставним і необґрунтованим, оскільки обчислення розміру пенсії особи здійснюється виходячи з розміру складових заробітку виключно тієї особи, яка звертається до органу пенсійного фонду для призначення чи перерахунку пенсії. Твердження представників відповідача про необхідність зазначення у таких довідках будь-яких інших складових заробітної плати, які не ґрунтуються на підставі особових рахунків ОСОБА_1 , платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену позивачці заробітну плату є недоцільним та помилковим.
Разом з цим, суд наголошує на відсутності й будь-якого правового підґрунтя для таких тверджень відповідача та, відповідно, і протиправності незастосування ГУ ПФУ в Івано-Франківській області довідок про складові заробітної плати ОСОБА_1 від 15.04.2020 №Х183 та №3В№Х84, які відповідають затвердженим у Постанові №1-3 формам.
Отже, враховуючи безпідставність доводів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо правомірності припинення виплати пенсії з огляду на неналежність поданих довідок, суд вважає невиплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця виключно з вказаних підстав протиправною.
Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_1 як на момент переведення її на пенсію державного службовця, так і станом на час розгляду даної справи продовжує працювати на посаді начальника відділу Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, робота на якій, згідно із рішенням суду, підлягає зарахуванню до стажу державної служби, в силу приписів Постанови Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016, право на обчислення пенсії відповідно до Порядку, затвердженого вказаною постановою мають особи виключно після звільнення з посади державної служби.
Крім зазначеного, пунктом 131 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV передбачено таке:
"З 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.
Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється."
Обґрунтовуючи власну позицію ОСОБА_1 стверджує, що хоч її посада і прирівняна до посади державної служби, позивачка не є державним службовцем та, відповідно, вказані норми не можуть поширюватись на спірні правовідносини.
Суд не погоджується із таким висновком позивачки та зазначає, що періоди роботи ОСОБА_1 на посадах в органі місцевого самоврядування, відповідно до рішення суду від 11.06.2020 по справі №300/987/20, підлягають зарахуванню до стажу державної служби, що за сукупності інших умов дає позивачці право на призначення пенсії державного службовця.
В контексті вказаного, суд звертає увагу на положення Європейської соціальної хартії 1996 року, яка ратифікована Україною згідно із Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року. Цим міжнародно-правовим актом передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).
Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.
Так, суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що хоч стаж її роботи в органах місцевого самоврядування і прирівнюється до стажу державної служби, то сама посада, яку обіймає позивачка не набуває статусу посади державної служби, а отже остання і не перебуває на державній службі.
На переконання суду, застосування обмежень у виплаті пенсії працюючим державним службовцям, на відміну від осіб, що обіймають посади в органах місцевого самоврядування, робота на яких в майбутньому також дає право на призначення пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» свідчить про порушення принципу рівності пенсіонерів у сфері реалізації прав на пенсійне забезпечення, гарантованого Європейською соціальною хартією.
Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що реалізація нею права на призначення пенсії державного службовця передбачає обов`язкове застосування єдиного встановленого порядку призначення та виплати пенсії на підставі статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», а тому, переконання позивачки про можливість вибіркового застосування обмежень у виплаті та обчисленні пенсії особам, які мають право на призначення пенсії державного службовця після звільнення з посади державної служби чи прирівняної до неї, суд вважає помилковим та безпідставним.
Враховуючи наведене, рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до моменту звільнення позивачки з посади в органі місцевого самоврядування, стаж роботи на якій прирівняний до державної служби та дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» суд вважає правомірним та обґрунтованим.
Водночас, відмову ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у здійсненні виплати ОСОБА_1 пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу» з підстав невідповідності довідок про складові заробітної плати позивачки від 15.04.2020 №Х183 та №3В№Х84 формам довідок, затвердженим Постановою №1-3 суд вважає протиправною.
З огляду на вищенаведені висновки суду, зважаючи на безпідставність та недоцільність доводів ОСОБА_1 про протиправність припинення виплати їй пенсії на підставі Закону України «Про державну службу» під час роботи на посаді в органі місцевого самоврядування, яка зараховується до стажу державної служби, призначена позивачці пенсія за віком підлягає виплаті у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протягом всього періоду перебування на посаді в органі місцевого самоврядування. А отже заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 263, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ О.Л.Тимощук