Справа № 160/9494/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2021 року Справа № 160/9494/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби Безпеки України про стягнення грошового забезпечення,
14.06.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Служби безпеки України, у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ СБУ № 928-ос від 20.07.2018 року в частині зменшення ОСОБА_1 розмірів відсотків щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що раніше були йому встановлені на момент зарахування в розпорядження та збережені наказом начальника Департаменту контррозвідки СБ України № 137-ос від 23.11.2015 року;
- стягнути зі Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.03.2020 року (день включення зі списків особового складу СБУ) в частині: надбавки за особливості проходження служби, доплати військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій діяльності та премії, згідно розмірів відсотків, що йому були збережені на момент зарахування в розпорядження із збереженням грошового забезпечення за наказом начальника Департаменту контррозвідки СБ України № 137-ос від 23.11.2015 року (з врахуванням уже проведених виплат).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/9494/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
За таких підстав, з 01.03.2018 проведено перерахунок всіх видів грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ без зменшення загального розміру грошового забезпечення та наказом наказу СБ України № 928-ос від 20.07.2018 позивачу встановлено види грошового забезпечення згідно з Постановою №704.
11.08.2021 року засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій висловлює непогодження із доводами відповідача, зазначеними у відзиві на позов, а також підтримує правову позицію, що вказана у позові. Крім того, надано клопотання про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 року клопотання представника позивача про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
22.11.2013 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором, старшим уповноваженим 2 сектору 2 відділу військової контррозвідки УСБУ у Дніпропетровській області, Б-005643, та Службою безпеки України укладений контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України, строком дії з 29.01.2014 року до 29.01.2020 року.
21.09.2015 року після проведення обшуку зокрема, у службовому кабінеті підполковника ОСОБА_1 , останнього у порядку ст. 208 КПК України було затримано. 22.09.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.
23.09.2015 року щодо підозрюваного ОСОБА_1 районним судом м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті Дніпропетровського зонального відділу Військової служби правопорядку.
25.09.2015 року після внесення застави підозрюваного ОСОБА_1 звільнено з під варти.
Наказом Департаменту контррозвідки СБ України № 137-о/с підполковник ОСОБА_1 (Б-005643) зарахований у розпорядження начальника ДКР СБ України за підпунктом в пункту 48 (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України по посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах зі збереженням раніше встановлених розмірів, надбавок, доплат та преміювання.
Позивача підполковника ОСОБА_1 , наказом Служби безпеки України від 21.02.2020 року №237-ос звільнено з військової служби у запас СБ України, з виключенням із списків особового складу з 15.03.2020 року.
Згідно з витягом зі спірного наказу СБУ № 928-ос від 20.07.2018 року відповідно до розділу ІІІ Інструкції про грошові забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10.04.2018 року № 515/ДСК (далі - Інструкція № 515/ДСК)" встановлено з 01.03.2018 підполковнику ОСОБА_1 надбавку з розмірі 1% посадового окладу з урахуванням окладу за військом званням та надбавки за вислугу років згідно з главою 2, доплату у розмірі 1% посадового окладу з згідно з главою 5 та преміювання в розмірі 1% згідно з главою 15.
Позивач стверджує, що зазначений наказ отримав лише 10.05.2020 після звільнення з військової служби.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2229-ХІІ) визначено, що Служба безпеки України це державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.
За приписами статті 4 Закону № 2229-ХІІ правову основу діяльності Служби безпеки України становлять Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною.
Згідно зі частиною 1 статтею 19 Закону № 2229-ХІІ кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 2229-XII умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.
Статтею 18 Закону № 2229-ХІІ встановлено, що фінансування, матеріально-технічне та соціально-побутове забезпечення Служби безпеки України здійснюється Кабінетом Міністрів України у порядку, визначеному Верховною Радою України, за рахунок коштів державного бюджету України.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Інструкція про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України № 515/ДСК визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України.
Порядок та умови виплати надбавки за особливості проходження військової служби визначено главою 2 розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК, пунктами 1, 3 якої передбачено, що надбавка за особливості проходження служби військовослужбовцям Служби безпеки України установлюється в залежності від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою, серед іншого за здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Зазначена надбавка встановлюється залежно від характеру виконуваних військовослужбовцями обов`язків за посадою відповідно до напряму діяльності підрозділу. Персональний розмір надбавки за особливості проходження служби встановлюється, підвищується, знижується або скасовується наказами Голови Служби безпеки України, його заступників, начальників (керівників) органів, підрозділів, функціональних (структурних) підрозділів, погоджених з відповідним фінансовим підрозділом.
Відповідно до пункту 5 глави 2 розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК у разі несвоєчасного або неналежного виконання завдань, розмір цієї надбавки зменшується або взагалі скасовується.
Порядок та умови виплати премії визначаються главою 15 розділу ІІІ Інструкції № 15/ДСК, пунктами 1, 4, 5 та 6 якої визначено, що начальники (керівники) органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України мають право щомісяця в межах фонду грошового забезпечення преміювати військовослужбовців за їх особистий вклад у загальний результат служби, при цьому конкретний розмір премії, а також доцільність преміювання кожного військовослужбовця відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, визначаються ними на підставі мотивованих рапортів керівників відповідних структурних підрозділів, в межах затверджених граничних розмірів преміювання. Встановлення премії військовослужбовцям, зменшення її розміру або скасування здійснюється за наказами Голови Служби безпеки України, його заступників, начальників (керівників) органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України. Зокрема, однією з підстав для зниження розміру премії або її скасування є неналежне виконання службових обов`язків.
Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про правомірність наказу, в частині що оспорюється позивачем, суд досліджує дотримання відповідачем процедури та порядку його винесення та не втручається у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо встановлення і визначення позивачу розміру видів грошового забезпечення.
Суд зазначає, що розмір надбавок, доплати та премії встановлюється відповідно до наказу начальника управління Служби безпеки України у передбаченому главами 2 та 15 Розділу ІІІ Інструкції №515/ДСК порядку та за визначених умов.
Діяльність суб`єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.
Позивач, звертаючись з позовом, стверджує, що спірним наказом СБУ № 928-ос від 20.07.2018 року зменшено йому розмір відсотків щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, у порівнянні до розміру, що були раніше йому встановлені за наказом начальника ДКР СБ України №137-ос від 23.11.2015 року.
У справі 804/5139/17 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 року, встановлено, що наказом Департаменту контррозвідки СБ України № 137-о/с від 11.2015 підполковнику ОСОБА_1 встановлені надбавки та преміювання в розмірі встановленому згідно з вимогам Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України № 35/ДСК-2008 року, з 21 вересня 2015 року.
Однак, з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на підставі якої прийнято Інструкцію № 515/ДСК).
З набранням чинності Постановою №704 втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка визначала склад грошового забезпечення та відповідно до порядку визначеному вимогами Інструкції № 35/ДСК.
Судом встановлено, що підставою для видання наказу СБУ № 928-ос від 20.07.2018 року, яким встановлено інші розмір надбавок, доплати та преміювання стало саме набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №704, на підставі якої прийнято Інструкцію № 515/ДСК.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що спірним наказом СБУ № 928-ос від 20.07.2018 року позивачу зменшено розмір надбавок, доплати та преміювання, оскільки із втратою чинності Інструкції № 35/ДСК та затвердженням Інструкцію № 515/ДСК позивачу встановлено новий розмір вказаних видів грошового забезпечення, у відповідності до вимог Інструкції № 515/ДСК.
Доказів оскарження положень Інструкції, які на думку позивача, порушують його право на отримання грошового забезпечення, суду не надано.
Адміністративний суд, розглядаючи справу щодо правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Враховуючи вказане, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Відтак, суд не може встановити конкретний розмір належного грошового забезпечення, так як уповноважений лише встановити право позивача на його отримання.
Суд зазначає, що загальний розмір грошового забезпечення, який має бути нарахований та виплачений позивачу, має обчислюватися та погоджуватися відповідним фінансовим підрозділом територіального органу СБУ, в якому позивач проходив службу.
Виходячи з викладеного, судом встановлено правомірність спірного наказу, відтак, вимоги про його скасування задоволенню не підлягають.
З огляду на встановлення правомірності спірного наказу, позовні вимоги про стягнення грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.03.2020 року (день включення зі списків особового складу СБУ) в частині: надбавки за особливості проходження служби, доплати військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій діяльності та премії, згідно розмірів відсотків, що йому були збережені на момент зарахування в розпорядження із збереженням грошового забезпечення за наказом начальника Департаменту контррозвідки СБ України № 137-ос від 23.11.2015 року (з врахуванням уже проведених виплат), не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Підстави для стягнення на користь позивача судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено та у зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський