Справа № 420/6508/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6508/21
У Х В А Л А

06 серпня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

представника позивача Хлистун Р.В.

представника відповідача Григоренко О.В

відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи Слободяник І.С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (у підготовчому засіданні) заяву Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за вхід. № 40701/21 про усунення недоліків,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Одеська міська рада в якому позивач просить:

зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 привести земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , до первинного стану шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкту містобудування.

Ухвалою суду від 18.05.2021 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні 14.07.2021 року розглянуто клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в задоволенні якої відмовлено.

Ухвалою суду від 14.07.2021 р. позовну заяву залишено без руху. Надано управлінню ДАБК Одеської міської ради надано 5-ти денний строк для усунення недоліків адміністративного позову з дня отримання повного тексту ухвали.

27.07.2021 року за вхід. № 40701/21 надійшла заява про усунення недоліків, яка обґрунтована наступним:

19.05.2020 року на адресу Управління надійшов лист Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини ОМР за № 01-26/К-161-вих від 18.05.2020 року стосовно демонтажу лавових плит зі сходів на території пляжу «Чайка» за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, керуючись статтею 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно з Порядком взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 135 від 29.03.2018 року, 26.05.2020 року Управлінням ініційовано проведення комісійного обстеження із залученням представників Приморської районної адміністрації ОМР, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини ОМР, Департаменту комунальної власності ОМР, Департаменту архітектури та містобудування ОМР.

В ході обстеження встановлено, що за даною адресою невідомими особами влаштовано бетонну основу орієнтовною площею 130 кв.м та товщиною близько 15-25 см, влаштовано 3 стіни з силікатної цегли та металеві опори в кількості 3 шт., також демонтовано лавові плити з лівого маршу сходів, про що складено відповідний акт від 26.05.2020 року. Встановити точну адресу місцезнаходження даного об`єкта будівництва не вдалося, що унеможливило би звернення до суду, у зв`язку з відсутністю замовника будівництва або його уповноважено представника.

21.10.2020 року в ході повторного комісійного обстеження, проведеного посадовими особами Управління із залученням представників Приморської районної адміністрації ОМР, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини ОМР, Департаменту комунальної власності ОМР, Департаменту архітектури та містобудування ОМР, Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя ОМР зафіксовано, що невідомими особами влаштовано капітальну споруду невідомого призначення на території пляжу «Чайка», змонтовано віконні та дверні блоки та влаштовано м`яку покрівлю, що підтверджується фотофіксацією. На момент обстеження будівельні роботи не виконувались.

За результатами проведеного обстеження складено відповідний акт від 21.10.2020 року. Встановити точну адресу місцезнаходження даного об`єкта будівництва не вдалося у зв`язку з відсутністю замовника будівництва або його уповноважено представника.

За результатом третього комісійного виїзду 30.11.2020 року посадовими особами Управлінням встановлено точну адресу місцезнаходження об`єкта будівництва: АДРЕСА_1 .

Та відповідно з цього часу потрібно відраховувати трьох місячний термін для звернення з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, Управління з моменту первинного комісійного обстеження могло звернутися до суду лише щодо тих обставин, які були з`ясовані на комісійному обстежені 26.05.2020 року.

Кожним подальшим комісійним обстеженням були виявленні нові факти здійснення будівельних робіт, які продовжувалися в більшому об`ємі (наприклад: у разі встановлення Управлінням факту наявності другого або третього поверху, Управління має право звернутися до суду щодо зазначених обставин).

Управління звернулося до суду лише після проведення комісійного обстеження, яке було проведено 30.11.2020 року, так як саме з 30.11.2020 року було встановлено точну адресу та відповідно забудовника.

Управління 11.01.2021 року зверталось до Одеського окружного адміністративного суду з первинним позовом про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), № ОД 42 від 10.06.2020 року, подане ОСОБА_2 .

Ухвалою зазначеного суду від 27.01.2021 року по справі № 420/391/21 в задоволенні заяви Управління про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви в частині сплати судового збору було відмовлено.

Також, роз`яснено судом першої інстанції, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

При цьому, законодавством не передбачено строки щодо повторного звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, в межах розумного строку, а саме: 19.02.2021 року Управлінням вдруге подано адміністративний позов до Одеського окружного адміністративного суду, номер справи № 420/2445/21.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року, позовну заяву повернуто на підставі недотримання позивачем правил об`єднання позовних вимог.

Розглядаючи заяву, суд виходить з наступного.

У справі Європейського суду з прав людини Стаббігс та інші проти Великобританії визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк звернення до суду.

При вирішенні питання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суд, в межах конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Як зазначено представником позивача у заяві про усунення недоліків, вперше він звернувся до суду 11.01.2021 року, потім 19.02.2021 р. та20.04.2021 року.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium принцип добросовісності.

На переконання суду, позивач в даній справі діяв послідовно та добросовісно.

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. постановою КМУ від 11 березня 2020 р. №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020 року розділ VI "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 3 такого змісту:

« 3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

18.06.2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

16.07.2020 року Закон № 731-IX опубліковано в газеті "Голос України".

Закон № 731-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Тобто, строки встановлені до закінчення карантину закінчуються через 20 днів після набрання чинності Закону №731-IX, тобто 06.08.2020 року.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Суд приймає доводи позивача в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом, а саме: у період з 19.05.2020 року (надходження листа Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини ОМР за № 01-26/К-161-вих від 18.05.2020року) і до моменту звернення до суду із позовом вчинялися дії встановлені законом з метою проведення комісійних обстежень для виявлення нових фактів здійснення будівельних робіт, які продовжувалися в більшому об`ємі.

З огляду на викладене, суд вважає причини пропуску строку звернення до суду позивачем поважними.

Керуючись ст. ст. 2-9, 123, 171, ст. 240, 256, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за вхід. №40701/21 задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України негайно після її проголошення.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.