Справа № 500/1149/21
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1149/21

09 серпня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., представника позивача - Іванціва Ю.С., представника відповідача та третьої особи - Мурованої І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Дружба-нафтопродукт" до Головного управління ДПС у Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна податкова служба України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.05.2020 року №,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Дружба-нафтопродукт" (далі - позивач, ПП "Дружба-нафтопродукт") звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області (далі - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна податкова служба України, в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 26.05.2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, за позивач вчинив всі залежні від нього дії для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, тобто, як суб`єкт правовідносин діяв правомірно і добросовісно. З іншого боку Держава, представником якої у спірних правовідносинах є відповідач, чітко не врегулювала відносини щодо порядку, строків та умов отримання суб`єктами господарювання ліцензій, чим штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні та потенційні ризики вчинення правопорушень. День, з якого платники податків мали можливість отримати ліцензії - 01 липня 2019 року співпадав з днем застосування покарання за відсутність такої ліцензії. При цьому, позивач був поставлений у стан правової невизначеності, оскільки уповноважений Державою орган не надав йому інформації з обґрунтуванням причин затримки у видачі ліцензій або іншого застереження для подальшої господарської діяльності.

За таких обставин, позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, яке підлягають скасуванню, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 19.04.2021.

Представник Головним управлінням ДПС у Тернопільській області подав до суд 19.04.2021 клопотання про закриття провадження, оскільки вказане податкове повідомлення-рішення вже оскаржувалось в межах адміністративної справи №500/1301/20.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області подано до суду відзив на позов (аркуш справи 56-63). Заперечуючи проти позову, відповідач навів обґрунтування які наведені в апеляційній скарзі поданої ним в іншій адміністративній справі №500/1301/21 де існували інші правові підстави заявленого позову, а тому суд не приймає до уваги наданий відзив.

Також, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна податкова служби України подала 19.04.2021 пояснення, які співпадають з позицією відповідача (аркуш справи 66-73), тому також судом не приймаються до уваги.

Ухвалою суду від 17.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з підстави передбаченої п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Позивач подав до суду 25.05.2021 відповідь на відзив та заперечення на пояснення третьої особи, в яких просить відхилити наведені відповідачем та третьою особою заперечення щодо заявлених позовних вимог, оскільки в них наведений дослівний текс апеляційної скарги по іншій адміністративній справі.

Ухвалою суду від 31.05.2021 проголошеною в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання продовжено процесуальний строк розгляду адміністративної справи до 23.07.2021 та відкладено розгляд справи на 20.07.2021.

Ухвалою суду від 20.07.2021 проголошеною в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання продовжено процесуальний строк розгляду адміністративної справи на один місяць та відкладено розгляд справи на 09.08.2021.

Відповідачем та третьою особою подано спільні додаткові пояснення, в яких зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем статті 15 Закону № 481/95-ВР у зв`язку із здійсненням роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії є обґрунтованими та застосування до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафних (фінансових) санкцій у сумі 500000,00 грн. є правомірним.

Крім того зазначив, що із внесенням 23.11.2018 Законом №2628-УІІІ змін до законів №222-VIII та №481/95-ВР в частині запровадження ліцензування нового виду діяльності та площини нормативно-правового регулювання комплексу умов ліцензування такого, законодавцем дотримано ч.1 ст.8 Закону №222-УІІІ та абз.4 п.4 ч.1 ст.3 Закону №222-УІІІ, а саме надано платникам навіть не 2-х місячний термін з моменту прийняття Закону №2628-УІІІ (в редакції ч.1 ст.8 Закону №222-УІІІ, чинній на момент виникнення спірних правовідносин йде мова про 2-х місячних термін з моменту прийняття закону), а 8-ми місячний термін для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов.

З урахуванням викладеного, звертає увагу, що і умови ліцензування, і орган, уповноважений на здійснення ліцензування господарської діяльності оптової торгівлі пальним були визначені, як того вимагають положення ч.1 ст.8 та абз.4 п.4 ч.1 ст.3 Закону №222-УІІІ у строк, достатній для реалізації цих змін та приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних, а саме, не менш як через два місяці до набрання такими нормами законної сили.

Факт несвоєчасного отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним з акцизного складу мав місце не у зв`язку з невизначеністю умов ліцензування чи державного органу, уповноваженого Кабінетом Міністрів України на здійснення ліцензування господарської діяльності з оптової торгівлі пальним, а у в`язку з відсутністю повного пакету документів, необхідних для її отримання.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав наведених у відзиві, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на безпідставність таких.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ПП "Дружба-нафтопродукт" зареєстроване, як суб`єкт господарювання, який з 01.03.2016 є платником акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області на підставі наказу від 04.03.2020 року №386 та направлень від 04.03.2020 №575, 576 проведено перевірку позивача, за результати якої складено акт від 13.03.2020 №297/19-00-32-01/34042478 (аркуш справи 5-8).

В акті перевірки вказано та не спростовано сторонами, що в ПП "Дружба-нафтопродукт" наявна ліцензія на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі пальним №00004, термін дії від 01.07.2020 до 01.07.2024, що дає право на торгівлю пальним з власного автомобіля - цистерни, який є акцизним складом.

Перевіркою встановлено здійснення оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії на право здійснення оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі пальним, а саме: 26.07.2019 ПП "Дружба-нафтопродукт" реалізовано ПМП "Сяйво" пальне бензин неетильований АИ-92-К5-Евро в кількості 2880,00 л на загальну суму 68981,76 грн, що підтверджено видатковою накладною №2072 від 26.07.2019.

За висновками перевірки позивачем порушено вимоги ст.15 Закону №481/95-ВР.

Головним управлінням ДПС України у Тернопільській області 26.05.2020 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі абз.8 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР за здійснення оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії застосовано до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 500000,00 грн. (аркуш справи 9).

Не погодившись із такими податковими повідомленням-рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд зазначає, що дане податкове повідомлення-рішення вже було предметом дослідження у адміністративні справі №500/1301/20, проте, з інших підстав. У даній адміністративній справі суд надає правову оцінку відносинам що склалися між сторонами у сфері ліцензування.

Як випливає із матеріалів справи, позивач 14.06.2019 звернувся до ДФС України з заявою на видачу ліцензії на право здійснення оптової торгівлі пальним за наявності місця оптової торгівлі пальним (місце розташоване: 46000, вул. Лук`яновича,8, м. Тернопіль) (аркуш справи 10) доповнивши її заявою від 01.08.2019 із наданням додаткових документів (аркуш справи 12).

Проте, ДФС України з дня одержання документів не видала позивачу ні ліцензії на право оптової торгівлі пальним за наявності місця оптової торгівлі по вул. Лукяновича,8 у м. Тернополі, ні не надала рішення про відмову в її видачі, що і не заперечується відповідачем.

Лише, 27.09.2019, вже ДПС України, як правонаступник ДФС України, надіслала позивачу лист за №3663/6/99-00-04-01-01-15 про необхідність доопрацювання поданих ним документів (аркуш справи 14-15).

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, і винесеного на підставі них спірного рішення на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР серед іншого надано визначення наступним поняттям:

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

- оптова торгівля - діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року № 2628-VІІІ (далі - Закон № 2628-VІІІ) внесені зміни до Закону № 481/95-ВР, зокрема частину двадцяту статті 15 викладено у такій редакції: "Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю".

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Одночасно Законом № 2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону № 481/95-ВР, за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Згідно зі ст. 15 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює (встановлює, визначає) Закон України від 2 березня 2015 року № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності" (далі - Закон № 222-VIII).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону № 222-VIII (у редакції з 1 липня 2019 року) ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля пальним, які ліцензуються відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Частиною першою статті 8 Закону № 222-VIII (у редакції на 1 липня 2019 року) передбачено, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Згідно з абзацом четвертим пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 222-VIII у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Частиною другою статті 20 Закону № 222-VIII встановлено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 Державна податкова служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 545 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального. Вказана постанова набрала чинності 1 липня 2019 року.

Листом Державної фіскальної служби від 30 травня 2019 року №17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" доведено територіальним органам - головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензій на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12 червня 2019 року. При цьому Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 1 липня 2019 року.

Закон № 2628-VІІІ, яким внесені зміни до Законів № 481/95-ВР, №222-VIII, прийнятий Верховною Радою України 23 листопада 2018 року, опублікований 12 грудня 2018 року, набрав чинності з 1 січня 2019 року. Водночас Суд звертає увагу на те, що норми підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону - набирали чинності лише з 1 липня 2019 року.

З метою реалізації положень Закону № 481/95-ВР у частині внесених змін Законом №2628-VІІІ, Кабінетом Міністрів України лише 19 червня 2019 року Постановою №545 (як і вищенаведені змін внесені Законом № 2628-VІІІ, ця Постанова набрала чинності лише 1 липня 2019 року) викладено у новій редакції пункт 6 Перелік органів ліцензування (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609), доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.

Отже, фактично отримати ліцензію для здійснення оптової торгівлі пальним можливо було не раніше 1 липня 2019 року, що є днем набрання чинності нормами Закону №2628-VІІІ (щодо ліцензування, у тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії) так і Постановою Кабінету Міністрів України № 545.

Ураховуючи наведене, затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю нормативно визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом № 2628-VIII - 1 липня 2019 року.

Наведене спростовує правомірність підходу відповідача щодо покладення на позивача відповідальності за реалізацію пального без відповідної ліцензії саме 26 липня 2019 року, тобто в перший місяць, з якого законодавець надав можливість отримати таку ліцензію.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до вимог ст. 15 Закону №481/95-ВР ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Як встановлено судом, позивач звернувся до органу ДФС України із заявою ще 14.06.2019, проте, як випливає із матеріалів справи дана заява була розглянута органом ДПС України лише 27.09.2019, в якій вказано про необхідність доопрацювання поданих документів, що є порушенням вимог ст.15 Закону №481/95-ВР.

Ухвалою суду від 31.05.2021 зобов`язано представника відповідача та третьої особи надати інформацію з приводу розгляду ДФС України заяви позивача про видачу ліцензії від 14.06.2019. Проте, ні головне управління ДПС у Тернопільській області ні ДПС України вимог ухвали суду не виконало та інформації не представило. Крім того, у судовому засіданні 09.08.2021 було встановлено, що запит до ДФС України від Головного управління ДПС у Тернопільській області з приводу отримання вищезазначеної інформації був надісланий тільки 27.07.2021 - тобто майже через два місяці після ухвали суду.

Такою процесуальною поведінкою, відповідач як суб`єкт владних повноважень допустився порушень приписів ч.2 ст.77 КАС України. Відповідно до даної норми, В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З врахуванням наведеного, відповідачем не спростовано тверджень позивача з приводу належного та своєчасного розгляду заяви ПП "Дружба-Нафтопродукт" на отримання ліцензії на право здійснення оптової торгівлі пальним.

Частиною другою статті 6 та частиною першою статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, Верховним Судом з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, "Тошкуца та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

У рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018) зазначено, що основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі "Звежинський проти Польщі", в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, Суд у справі бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність Позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Суд зазначає, що такі правові висновки узгоджуються з чіткою та послідовною практикою Верховного Суду щодо подібних правовідносин, викладеною, зокрема, у постановах від 08 липня 2021 року справа №580/1212/20, від 4 листопада 2020 року у справі № 160/10203/19, від 1 грудня 2020 року у справі № 580/1550/20, від 16 грудня 2020 року № 520/13020/19, від 22 грудня 2020 року у справі № 400/4113/19, від 28 січня 2021 року у справі № 120/4046/19-а, від 09 березня 2021 року у справі № 520/13143/19.

Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, відповідачем у відзиві на позовну заяву не зазначено та у ході судових засідань не висловлено.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, відповідно до ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідача від 26.05.2020 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 500000,00 грн за платежем «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, наведеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, так як прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 26.05.2020 №.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь приватного підприємства "Дружба-нафтопродукт" судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання позову в сумі 7 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 серпня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Приватне підприємство"Дружба-нафтопродукт" (місцезнаходження/місце проживання: вул. Шевченка 65,с. Нагірянка,Чортківський район,48543 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34042478);

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

третя особа:

- Державна податкова служба України (місцезнаходження/місце проживання: пл. Львівська, 8,м. Київ 53,04053 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43005393) .

Головуючий суддя Осташ А.В.