Справа № 160/10232/20
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВрони О. В.
за участі: секретаря судового засіданняНосенко К.В.
представника позивача представника відповідача Гусарова В.Ю. Терещенко О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради про визнання рішення та розпорядження протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Піщанської сільської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Піщанської сільської ради №12-38/VІІ від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради»;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Піщанського сільського голови №85-к від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради з 19.05.2020 року або на рівнозначній посаді;
- стягнути з Піщанської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.05.2020 року по день набрання чинності рішення суду та витрати на правову допомогу.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 03.07.2018 року працював в Піщанській сільській раді на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ( з гуманітарних питань). Вказує, що був призначений на посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ( з гуманітарних питань) Рішенням сесії Пішанської сільської ради №9-2/VІІ від 26.06.2018 року. Розпорядженням сільського голови Піщанської сільської ради № 90-К від 17.07.2018 року затверджено Розподіл обов`язків між сільським головою, першим заступником та заступниками голови, секретарем сільської ради, керуючим справами виконавчого комітету сільської ради, відповідно до якого були визначені його посадові обов`язки. Розпорядженням сільського голови Піщанської сільської ради № 223-к від 28.11.2018 року було внесено зміни до розпорядження сільського голови від 17.07.2018 року за № 90-К, а саме розширено коло обов`язків позивача. 19 травня 2020 року на сесії Піщанська сільська рада прийняла рішення № 12-38/ VII «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради», опубліковане 20 травня 2020 року, яким позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку із відсутністю на роботі протягом більш як чотирьох місяців внаслідок тимчасової непрацездатності. Цього ж дня 19 травня 2020 року сільським головою було прийнято розпорядження № 85-к про звільнення позивача згідно з положеннями п. 5 статті 40 КЗпП. Позивач вказує, що підставами для його звільнення були начебто відсутність на роботі протягом більш як чотирьох місяців внаслідок тимчасової непрацездатності та прийняття 13.12.2019 року рішення Піщанською сільською радою №2-30/VІІ «Про внесення змін до рішення сесії від 24.05.2018 року № 9-1/ VII «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», яким було виключено із структури виконавчого апарату сільської ради посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (з гуманітарних питань).З розпорядженням сільського голови Піщанської сільської ради №85-К від 19.05.2020 року позивача ознайомили лише 22.07.2020 року. Трудову книжку позивач отримав - 22.07.2020 року з записом про звільнення з 19 травня 2020 року за п. 5 ст. 40 КЗпП України. На думку позивача рішення Піщанської сільської ради № 12-38/VІІ від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради», а також розпорядження сільського голови Піщанської сільської ради № 85-к від 19.05.2020 року є протиправними, прийнятими з грубими порушеннями законодавства України, тому підлягають скасуванню. Позивач вказує, що повідомлення про заплановане вивільнення №803/02-24 від 10.04.2020 року він отримав 10.04.2020 року, однак останній зазначив зауваження про свою незгоду із звільненням, оскільки на той час в Піщанській сільській раді були вакантні посади, які мали бути запропоновані йому перед звільненням. З моменту повідомлення позивача про заплановане вивільнення до дати звільнення його з посади, жодної пропозиції на працевлаштування на вакантні посади в Піщанській сільській раді позивачу не надавались. Вакантні посади в Піщанській сільській раді з 10.04.2020 року по 19.05.2020 року були, що також підтверджується розпорядженням сільського голови Піщанської сільської ради №21-к від 03.02.2020 року «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад». Позивач зазначає, що на момент звільнення з 17.12.2019 року по 20.07.2020 року він періодично перебував на лікуванні, що підтверджується, зокрема, листком непрацездатності. Відповідачем порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників Піщанської сільської ради не здійснювався. Отже, на думку позивача, оскаржувані рішення та розпорядження є протиправними та підлягають скасуванню, а його порушені права підлягають судовому захисту шляхом поновлення його на посаді заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради з 19.05.2020 року або на рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.05.2020 року по день набрання чинності рішення суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк, протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли документи від позивача на виконання ухвали від 01.09.2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 10.11.2020 року.
31.05.2021 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що на підставі рішення Піщанської сільської ради від 26.06.2018 року № 9-2/VІІ «Про затвердження заступника сільського голови (з гуманітарних питань)» позивача з 3 липня 2018 року було затверджено на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (з гуманітарних питань). Рішенням сесії Піщанської сільської ради від 19.05.2020 року № 12-38/VІІ «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» позивача було звільнено з займаної посади. Вказує, що вказане рішення було розміщено на офіційному сайті Піщанської сільської ради 20.05.2020 року. Окрім того, 19.05.2020 року сільським головою було прийнято розпорядження № 85-к «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради». На підставі викладеного, позивача було звільнено з займаної посади на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України, а саме трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовій договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. Таким чином, на думку відповідача рішення про звільнення позивача було прийнято з урахування положень трудового законодавства. Окрім цього, відповідач вказує, що займана позивачем посада є виборною посадою, призначені звільнення з даної посади відбувається виключно на підставі рішення відповідної ради. З огляду на зазначене, питання звільнення позивача було розглянуто на пленарному засіданні Піщанської сільської ради 19 травня 2020 року та прийнято відповідне рішення № 12-38/VІІ, у зв`язку із чим вважає, що звільнення позивача було здійснено у встановлений законодавством спосіб.
Ухвалю суду від 01.06.2021 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради про визнання рішення та розпорядження протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Розгляд справи призначено на 24.06.2021 року.
В підготовче засідання, призначене на 13.07.2021 року, з`явились представники сторін. 13.07.2021 року суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити судовий розгляд на 03.08.2021 року.
13.07.2021 року позивачем до суду подана письмова відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено про незгоду з позицією відповідача, що викладена у відзиві, та вказано, що позивач до складу виконавчого комітету Піщанської сільської ради ніколи не входив. Вказує, що проект рішення Піщанської сільської ради від 19.05.2020 року №12-38/VІІ, був оприлюднений з порушенням строків, передбачених ч.3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме:18.05.2020 року. Розпорядженням сільської ради від 93-д від 14.05.2020 року було скликано позачергову сесію на пленарне засіданні 19.05.2020 року. Цим Розпорядженням визначено порядок денний позачергової сесії Піщанської сільської ради VІІ скликання, що планується розглядати. Однак, таке питання, як: «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» в Розпорядженні Піщанського сільського голови №93-д від 14.05.2020 року відсутнє. Також вказує, що відповідач у відзиві погодився, що не запропонував позивачу жодної вакантної посади.
В судове засідання, призначене на 03.08.2021 року, з`явився представник позивача. 03.08.2021 року судом оголошено перерву в судовому засіданні до 10.08.2021 року.
В судове засідання, призначене на 10.08.2021 року, з`явились представники позивача та відповідача, підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .
Рішенням ІІ сесії VII скликання від 26.06.2018 року №9-2/VІІ ОСОБА_1 затверджено заступником сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (з гуманітарних питань) з 3 липня 2018 року.

Розпорядженням сільського голови Піщанської сільської ради від 17.07.2018 року №90-к затверджено розподіл обов`язків між сільським головою, першим заступником та заступником голови, секретарем сільської ради, керуючим справами виконавчого комітету сільської ради.

Розпорядженням сільського голови Піщанської сільської ради від 28.11.2018 року №223-к було внесено зміни до розпорядження сільського голови від 17.07.2018 року за № 90-К, а саме розширено коло обов`язків, у тому числі і позивача.

13.12.2019 року Піщанською сільською радою прийнято рішення №2-30/VІІ «Про внесення змін до рішення сесії від 24.05.2018 року № 9-1/VII «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», яким було виключено із структури виконавчого апарату сільської ради посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (з гуманітарних питань).

Згідно повідомлення про заплановане вивільнення від 10.04.2020 року за №803/02-24 встановлено, що у зв`язку зі скороченням штатних одиниць, відповідно до рішення Піщанської сільської ради від 13.12.2019 року № 2-30/VІІ «Про внесення змін до рішення сільської ради від 24 травня 2018 року № 9-1/VІІ «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», останнім повідомляємо позивача про майбутнє звільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»). Звільнення обумовлено неможливістю переведення на Іншу вакантну посаду.

З повідомленням про заплановане вивільнення позивача ознайомлено 10.04.2020 року, у якому ОСОБА_1 виявив свою незгоду із таким звільненням, одночасно просив запропонувати йому іншу рівнозначну посаду.

Судом встановлено, що на момент повідомлення позивача про заплановане вивільнення були вакантні посади в Піщанській сільській раді з 10 квітня 2020 року по 19 травня 2020 року. Цей факт підтверджується Розпорядженням Сільського голови Піщанської сільської ради № 21-к від 03 лютого 2020 року «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад», відповідно до якого був оголошений конкурс на заміщення вакантних посад спеціаліста І категорії фінансово-економічного відділу та начальника Служби у справах дітей, згідно розпоряджень сільського голови № 74-к від 30.04.2020 року, «Про призначення на посаду головного спеціаліста з організаційних питань Орлівщинського старостинського округу №3 Піщанської сільської ради», №58-к від 01.04.2020 року «Про призначення на посаду спеціаліста І категорії Служби у справах дітей Піщанської сільської ради», № 63-к від 13.04.2020 року «Про призначення на посаду головного спеціаліста Служби у справах дітей Піщанської сільської ради», №73-к від 29.04.2020 року «Про призначення на посаду спеціаліста І категорії фінансово-економічного відділу виконавчого апарату сільської ради».

19 травня 2020 року на сесії VІІ скликання Піщанською сільською радою прийнято рішення № 12-38/ VII «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради», яке було опубліковане 20 травня 2020 року, визнано ОСОБА_1 , як такого, що відсутній н роботі протягом більш як чотирьох місяців внаслідок тимчасової непрацездатності.

Цього ж дня 19 травня 2020 року сільським головою було прийнято розпорядження № 85-к від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради», яким звільнено ОСОБА_1 з посади заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради, з 19.05.2020року згідно з п. 5 статті 40 КЗпП України.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що для звільнення позивача слугували такі підстави, а саме відсутність останнього на роботі протягом більш як чотирьох місяців внаслідок тимчасової непрацездатності та відповідно прийняття 13.12.2019 року рішення Піщанською сільською радою №2-30/VІІ «Про внесення змін до рішення сесії від 24.05.2018 року № 9-1/VII «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», яким було виключено із структури виконавчого апарату сільської ради посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (з гуманітарних питань).

Встановлено, що на момент звільнення позивача, у період з 17.12.2019 року по 20.07.2020 року останній періодично перебував на лікуванні, в результаті якого йому були виписані листки непрацездатності, із зазначенням періоду перебування його у стаціонарі, періоди звільнення від роботи та дату відповідно до якої необхідно було стати до роботи.

Відповідно до вищевказаних періодів встановлено, що позивач періодично виходив на роботу, що також не заперечується відповідачем, та підтверджується матеріалами справи, у тому числі табелем за квітень 2020 року, згідно якого позивач відпрацював 1 день (8 годин), що також не заперечується відповідачем.

Окрім цього, слід вказати, що у день звільнення позивача із займаної ним посади, останній перебував на стаціонарі, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Не погоджуючись з процедурою прийняття рішення Піщанської сільської ради №12-38/VІІ від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» та розпорядження Піщанського сільського голови №85-к від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд виходить з наступного.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно з п. 3 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Частиною 11 ст. 59 цього Закону передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема:

- нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності;

- перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення;

- плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань;

- іншу інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, порядок обов`язкового оприлюднення якої встановлений законом.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

З аналізу наведених правових норм, можна зробити висновок, що законодавством встановлено певну процедуру, яка підлягає дотриманню розпорядниками інформації, в цьому випадку Піщанською сільською радою, оприлюднення проектів рішень, мали бути оприлюднені не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду.

Проект Рішення Піщанської сільської ради від 19.05.2020 року №12-38/VІІ «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» був оприлюднений - 18.05.2020 року.

Розгляд проекту оскаржуваного позивачем рішення від 19.05.2020 року №12-38/VІІ «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради», відбувся 19.05.2020 року, тобто на наступний день після оприлюднення.

Вказане свідчить про недотримання відповідачем ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та неопублікування проекту рішення за 20 робочих днів до пленарного засідання, на якому мав відбутись розгляд проекту рішення.

Посилання відповідача на Регламент Піщанської сільської ради, затверджений рішенням сільської ради від 04.07.2018 року №1-2/VII, відповідно до якого проект рішення зареєстрований у журналі реєстрації проектів рішень та оприлюднення проекту після розгляду постійною комісією з питань прав людини, законності і правопорядку, регламенту, депутатської діяльності і етики сільської ради, не звільняє відповідача від дотримання ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та встановленої законом процедури опублікування проектів рішень.

Також, суд не погоджується з позицією відповідача про те, що депутати були ознайомлені з проектом вказаного рішення, тому не було підстав для завчасного опублікування проекту, оскільки вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначають процедуру прийняття рішень місцевого самоврядування та не мають альтернативних заходів опублікування проектів рішень в залежності від ознайомлення чи неознайомлення з ними депутатів.

Відповідно до частини 10 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд

Аналогічна норма закріплена в частині 7 статті 35 Регламенту Піщанської сільської ради.

Таким чином, питання, які передбачається внести на розгляд ради, необхідно довести до відома не тільки депутатів, а і населення у визначений законом строк шляхом офіційного опублікування в засобах масової інформації або на офіційній веб-сторінці в мережі Інтернет.

Піщанська сільська рада може розглядати лише ті питання, які включені до порядку денного в порядку передбаченому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Формування порядку денного повинно здійснюватися заздалегідь та публікуватися в засобах масової інформації (інтернет-сторінці). Це є принцип гласності діяльності територіальної громади (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Порушення цього принципу є неприпустимим.

Розпорядженням Піщанського сільського голови №93-д від 14.05.2020 року було скликано позачергову сесію Піщанської сільської ради VІІ на пленарне засідання 19.05.2020 року.

Цим розпорядженням визначений порядок денний позачергової сесії Піщанської сільської ради VІІ скликання, що планується розглянути 19.05.2020 року.

Однак, з матеріалів справи видно, що питання: «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» в Розпорядженні Піщанського сільського голови №93-д від 14.05.2020 року відсутнє.

Отже, з урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що голова Піщанської сільської ради, як розпорядник публічної інформації не дотримався вимог законодавства та Регламенту Піщанської сільської ради, оскільки не оприлюднив проект рішення у встановлений законом строк (за 20 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття), та не вніс його до порядку денного пленарного засідання ради.

Внаслідок таких дій (бездіяльності) порушено право позивача, як члена територіальної громади, на доступ до публічної інформації, та на ознайомлення з проектом рішення та підготовки до обговорення. До того ж, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не містить виключень щодо проектів рішень органів місцевого самоврядування, які підлягають оприлюдненню у вказані строки. Проект зазначеного рішення не був конфіденційною, службовою, таємною інформацією або такою, до якої обмежений доступ, а тому повинен був бути оприлюднений не пізніше як за 20 робочих днів до його розгляду, після чого внесений на розгляд сесії районної ради.

Отже, враховуючи наведене вище, слід дійти до висновку, що позовні вимоги позивача в частині порушення процедури прийняття рішення Піщанської сільської ради №12-38/VІІ від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради», а також розпорядження Піщанського сільського голови №85-к від 19.05.2020 року «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» є обґрунтованими та доведеними належними доказами по справі.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що вказані рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню, оскільки прийняті з порушенням норм чинного законодавства.

Також суд погоджується з позицією позивача про те, що йому відповідачем не запропоновано вакантних посад, які, як встановлено судом, були наявні на момент повідомлення про заплановане вивільнення.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, при скороченні чисельності або штату обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 10.03.2015 №21-52а15 та 01.04.2015 №6-40цс15, а також постановах Верховного Суду від 20.02.2019 № 819/691/17 та 08.05.2019 №06/1175/17, а також № 813/1220/16 від 11.03.2020р.

Отже, відповідачем порушено наведені норми трудового законодавства, оскільки не запропоновано позивачу інші вакантні посади, наявні в Піщанській сільській раді.

Щодо правомірності звільнення позивача, з підстав передбачених положеннями п.5 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до повідомлення про заплановане вивільнення № 803/02-24 від 10.04.2020 року, підставою звільнення позивача було скорочення штатних одиниць.

Проте, в рішенні сесії від 19 травня 2020 року № 12-38/VІІ «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» зазначалося, що підставою звільнення позивача є відсутність на роботі протягом більш як чотирьох місяців внаслідок тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення позивача відбулося з підстав його відсутності на роботі протягом більш як чотирьох місяців внаслідок тимчасової непрацездатності.

При прийняті рішення від 19 травня 2020 року № 12-38/VІІ «Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради» на сесії відповідач керувався положеннями п. 5 ст.40 КЗпП.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Застосування пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи.

Згідно з пунктом 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року №189, непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Випадок тимчасової непрацездатності - тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров`я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - «стати до роботи».

У разі, якщо особа стала непрацездатною з приводу того самого захворювання, травми до виходу на роботу або відпрацювала неповний робочий день, випадок тимчасової непрацездатності не переривається.

При виникненні іншого захворювання, травми, відпустки в зв`язку з вагітністю випадок тимчасової непрацездатності вважається новим.

Згідно з п. 5.1.5. Положення № 189 лікуючий лікар при чергових оглядах хворого в медичній карті амбулаторного (стаціонарного) хворого відображає динаміку захворювання, обґрунтовує корекцію лікування та призначення додаткових обстежень з урахуванням стандартів медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколів надання медичної допомоги за спеціальностями, визначає термін тимчасової непрацездатності та його продовження із зазначенням номера документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, дати, з якої до якої він продовжується, та дати наступного огляду. При відновленні працездатності вносить дані клінічного огляду пацієнта, що є підставою для закриття документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, із зазначенням його номера та дати, з якої пацієнт має стати до роботи.

У разі виписки хворого зі стаціонару при відновленні працездатності у виписці з медичної карти стаціонарного хворого обов`язково зазначає дату висновку ЛКК (за наявності), лікувальні та трудові рекомендації, дату закриття листка непрацездатності, дату, з якої необхідно стати до роботи, номери документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Якщо хворий продовжує хворіти, у виписці зазначає дату явки на прийом до лікаря поліклініки, обґрунтовує продовження листка непрацездатності та направлення на амбулаторне лікування після виписки хворого зі стаціонару.

Дослідивши докази по справі, судом встановлено, шо на момент звільнення позивача, у період з 17.12.2019 року по 20.07.2020 року останній періодично перебував на лікуванні.

Вказані вище обставини також підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи листами непрацездатності.

Вказані обставини також не спростовуються відповідачем.

Судом під час розгляду справи були досліджені листки непрацездатності позивача та встановлено, що позивачу встановлені різні діагнози захворювань, здійснених у різних закладах.

Згідно вищевказаних періодів встановлено, що позивач періодично виходив на роботу, що також підтверджується доказами наявними в матеріалами справи, а саме табелем обліку робочого чачу.

Окрім цього, слід вказати, що у день звільнення позивача із займаної ним посади, останній перебував на стаціонарі, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Отже, враховуючи вищевказане та аналізуючи додані до позову документи, вбачається, що вищевказані листки непрацездатності оформлені та видані різними лікувальними закладами та різними за профілем лікарями, що свідчить про різні, відмінні один від одного діагнози захворювань.

Перебіг захворювань не мав безперервного характеру.

При цьому за період з 17.12.2019 року по день прийняття рішення про звільнення позивача 19.05.2020 року позивач перебував на робочому місці, що також підтверджується долученим до матеріалів справи табелем обліку робочого часу.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи.

Форма Табеля (типова форма № П-5) затверджена наказом Держкомстату України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05.12.2008 р. № 489. Вона носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень. Рекомендаційний характер полягає в тому, що за необхідності вона може бути доповнена іншими показниками, потрібними для обліку робочого часу на підприємстві. Водночас слід пам`ятати, що в Табелі повинні відображатися всі позиції, які застосовуються на підприємстві для працівників.

У разі потреби можна застосовувати й іншу форму Табеля, але при цьому обов`язковим є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці (лист Державної служби статистики від 12.01.2012 року № 9/4-10/9).

Типова форма № П-5 складається з двох частин. У першій наведені умовні позначення елементів робочого часу з визначеними літерними та цифровими кодами таблиця). У другій кожному працівникові відводиться окремий рядок, поділений на дві частини:

у верхню частину щодня вносять відомості про відпрацьовані години або неявки на роботу;

у нижній частині умовними позначеннями (кодами) відзначають характеристики відпрацьованих годин (надурочні, нічні, години роботи у вихідні та святкові дні тощо) та причини нез`явлень на роботу види відпусток, тимчасова непрацездатність, прогули, простої, страйки, переведення на неповний робочий день тощо.

При тимчасовій непрацездатності оплаті підлягають календарні дні хвороби. Тому в Табелі зазначають усі дні тимчасової непрацездатності, що припадають на робочі, вихідні, святкові/неробочі дні. У Табелі передбачено 2 коди тимчасової непрацездатності:

«ТН» («26») позначають оплачувану тимчасову непрацездатність (підтверджується листком непрацездатності, оформленим належним чином);

«НН» («27») відображають неоплачувану тимчасову непрацездатність у випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, враховуючи наведене, слід дійти до висновку, що відповідачем не було доведено законності прийнятого рішення про звільнення позивача із займаної ним посади, з підстав передбачених положеннями п. 5 ст.40 КЗпП.

З огляду на викладене вище, позовна вимога в частині поновлення позивача на посаді заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради з 20.05.2020 року, підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Нормами абз. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100) визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 Порядку №100 визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Зокрема, не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Відповідачем до суду було надано довідку про заробітну плату позивача, за останні 2 календарні місяці.

Між тим, суд не може здійснити належний розрахунок середньої заробітної плати позивача, згідно вказаних вище положень Законну, оскільки згідно Порядку №100, лікарняні не включаються до обчислення середньої заробітної плати, а як встановлено судом вище, позивач за останні два календарні місяці перебував на лікарняному, та лише один день перебував на роботі, тому в чатині позовних вимог про стягнення з Піщанської сільської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.05.2020 року по день набрання чинності рішення суду має бути відмовлено.

З урахуванням наведеного, положень ч.2 ст. 9 КАС України та належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Піщанську сільську раду розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.05.2020 року по день фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради з 20.05.2020 року, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства України, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 28.09.2020 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 630,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу наведених норм видно, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Жодних документів на підтвердження понесених позивачем витрат та надання правової допомоги адвокатом з детальним описом проведених дій суду не надано.

Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії мають бути здійснені ним фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена матеріалами справи.

Суду не надано жодного документи (акту наданих послуг, рахунків та інше) на підтвердження витрачених адвокатом годин на надання правової допомоги, не надано доказів з чого саме складається правова допомога, не надано документів, які би містили ставки адвоката за кожну надану послугу та розрахунку кількості витрачених годин на кожну послугу.

Також суду не надано належним чином складеного платіжного документу на перерахування суми коштів за надання правової допомоги.

Верховний Суд України у постанові від 01.10.2002 № 36/63 визначив умови, за яких стороні сплачуться судові витрати за участь адвоката при розгляді справи, а саме: кошти сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались; їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №806/2143/18 (адміністративне провадження №К/9901/4571/19).

Підсумовуючи викладене, судом встановлено недотримання адвокатом розумності та виправданості гонорару, як це передбачено статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Враховуючи те, що жодними документами витрати на правничу допомогу у цій адміністративній справі не підтверджено, суд робить висновок, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню на його користь.

Аналогічна правова позиція Верховним Судом викладена у постановах від 08.05.2018 року у справі №810/2823/17, від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, від 22.05.2018 року у справі №826/8107/16, від 24.01.2019 року у справі № 716/155/1 від 22.04.2019 року у справі № 806/2143/18.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246,250,255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради про визнання рішення та розпорядження протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Піщанської сільської ради №12-38/VІІ від 19.05.2020 року Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Піщанського сільського голови №85-к від 19.05.2020 року Про звільнення заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради з 20.05.2020 року.

Зобов`язати Піщанську сільську раду розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.05.2020 року по день фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови з гуманітарних питань Піщанської сільської ради з 20.05.2020 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Піщанської сільської ради судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 630 грн. 60 коп.

В задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Врона