Справа № 635/1981/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 р.Справа № 635/1981/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Карасава І.О., вул. Калініна, 18, с. Покотилівка, Харківська, 62458, повний текст складено 08.07.21 року по справі № 635/1981/21

за позовом ОСОБА_1

до Рядового батальйону №3 роти №6 Управління патрульної поліції в Харківській області Твердохліба Максима Олександровича , Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Харківській обалсті Департаменту патрульної поліцїі

про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області адміністративним позовом до рядового батальйону №3 роти №6 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції в Харківській області Твердохліба Максима Олександровича (далі-відповідач), Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліцїі, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову рядового батальйону №3 роти №6 Управління патрульної поліції в Харківській області Твердохліба Максима Олександровича серії ЕВН №3896085 від 10 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 10 березня 2021 року, рядовим батальйону №3 роти №6 Управління патрульної поліції у Харківській області Твердохлібом М.О. винесено постанову серії ЕАН №3896085 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень. Згідно змісту цієї постанови, 10.03.2021 в 13 год. 21 хв. в м. Харків, вул. Ярослава Мудрого 33/35 водій - ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry ДНЗ: НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку п. 3.34 "Зупинка заборонена", а саме здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку, чим порушив п. 8.4. "в" ПДР - порушення вимог або дорожніх знаків. Проте, позивач вважає цю постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що він дійсно бачив, що попереду місця, де він здійснив зупинку по вул. Ярослава Мудрого 36 в м. Харків, стоїть дорожній знак п. 3.34 "Зупинка заборонена", однак таблички до даного дорожнього знаку п. 3.34 "Зупинка заборонена", яка визначає зону дії даного дорожнього знаку п. 7.2.4 він не бачив та вирішив, що зона дії даного дорожнього знаку поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за знаком. Також позивач зазначає, що таблички до даного дорожнього знаку п. 3.34 "Зупинка заборонена", яка визначає зону дії даного дорожнього знаку п. 7.2.4 він не бачив тому, що з того місця, де ним здійснено зупинку, дану табличку закриває стовбур дерева, яке росте попереду місця, де встановлений дорожній знак п. 3.34 "Зупинка заборонена".

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що спірна постанова винесена, всупереч норм та вимог чинного законодавства. Зазначає, що зона видимості таблички 7.2.4 до дорожнього знаку 3.34 "Зупинка заборонена" не забезпечує можливості її добре бачити, а також є такою, що закрита від учасників руху перешкодою у вигляді кущів та дерев. Також, позивач зазначає, що вказаний дорожній знак не видно з тієї відстані, яка відповідно до вимог ПДР повинна забезпечити можливість виконання вимог знаку учасниками дорожнього руху.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставним, необґрунтованим та такими що не підлягають задоволенню. Поліцейським встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, відтак винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3896085. При винесенні постанови, поліцейський керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому він діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права, про що зазначено в рішенні суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Враховуючи особиливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема передбаченої ч. 5 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 10.03.2021 рядовим батальйону №3 роти №6 Управління патрульної поліції в Харківській області Твердохліб Максимом Олександровичем, винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №389608, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 гривень.

У вказаній постанові зазначено, що 10.03.2021 о 13:21:15, м.Харків, вул.Ярослава Мудрого 33/35 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA CAMRI НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 "Зупинка заборонена", а саме здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку, чим порушив пункт 8.4 "в" ПДР - порушення вимог заборонних знаків, скоїв адміністраивне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою серії ЕАН №389608 від 10.03.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про дорожній рух" цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Статтею 14 вищевказаного закону визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 вказаного закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя і п`ята статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих правил.

Згідно пункту 1.9 ПДР, особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до норм ПДР пунктом 8.4."в" - дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, в тому числі, заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Пунктом 8-2 ПДР передбачено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що дійсно керував транспортним засобом TOYOTA CAMRI НОМЕР_1 та здійснив зупинку автомобіля перед дорожнім знаком 3.34 "Зупинка заборонена", якій він бачив та не виконав його, оскільки не бачив поряд зі знаком табличку 7.2.4 "Зона дії", яка була закрита стовбуром дерева та розміщена з порушенням не внизу знаку, а з правої частини.

Колегія суддів зазначає, що дорожній знак 3.34 "Зупинка заборонена" забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до вимог 10.9.6 Національного стандарту України "Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014" (далі - ДСТУ 4100-2014), табличку 7.2.4 "Зона дії" потрібно застосовувати тільки зі знаком 3.34

У разі розміщення знаків на стояках таблички 7.2.2-7.2.4 потрібно розміщувати під знаком.

У разі розміщення знаків на консольних опорах - таблички потрібно розміщувати збоку від знаку(праворуч або ліворуч) так, щоб знак містився ближче до середини проїзної частини.

Колегія суддів зазначає, що матерілами справи підтверджено, що на вказаній ділянці автомобільній дороги дорожній знак 3.34 "Зупинка заборонена" розміщений саме на стояку на консольній опорі, під цим знаком розміщена табличка 7.4.4 "Час дії", що технічно унеможливлює розміщення таблички 7.2.4 на цьому ж місці, однак табличка 7.2.4 "Зона дії" розміщена з правового боку від дорожнього знаку 3.34, тобто не ближче до середини проїзної частини, що фактично унеможливлює її видимість для учасника дорожнього руху. зокрема ОСОБА_1 .

Вказані обставини є порушенням вимог 10.9.6 Національного стандарту України "Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014".

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам позивача щодо неналежної організації дорожнього руху, зокрема встановлення дорожнього знаку 7.2.4 з порушенням вимог ПДР.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем до позовної заяви, на підтвердження викладених у ній доводів, додано чорно-білі фотографії дорожнього знаку 3.34 та 7.2.4. Вказані фотографії, на переконання позивача, підтверджують розміщення дорожнього знаку 7.2.4 таким чином, що не забезпечує учасникам дорожнього руху можливості його добре бачити, а також те, що він закритий від учасників руху перешкодою у вигляді дерева. Позивач стверджує, що вказаний дорожній знак не видно з тієї відстані, яка відповідно до вимог ПДР повинна забезпечити можливість виконання його вимог (знаку) учасниками дорожнього руху.

Проте, суд першої інстанції, надаючи оцінку наявним у справі доказам, не оцінив їх крізь призму доводів позивача та в сукупності з обставинами вчинення правопорушення, а отже не встановив чи дотримано відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 280 КУпАП, обов`язок з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 09.10.2019 по справі №337/3816/16-а, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням, наведеним у статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до вимог статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За наведених обставин. колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 10.03.2021 серії ЕВН №3896085 прийнята з порушеннями вимог КпАП України, є безпідставною та необґрунтованою.

Разом з тим, на час розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України. Так, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Згідно з ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 по справі № 635/1981/21 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до рядового батальйону №3 роти №6 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції в Харківській області Твердохліба Максима Олександровича (далі-відповідач), Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліцїі про скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову рядового батальйону №3 роти №6 Управління патрульної поліції в Харківській області Твердохліба Максима Олександровича серії ЕВН №3896085 від 10 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень та провадження закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 11.08.2021 року