Справа № 260/544/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 260/544/20

адміністративне провадження № К/9901/27467/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі №260/544/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про зобов`язання виплатити середній заробіток за затримку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив:

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток, обчислений з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати (відповідно до вимог пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100), за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі №807/1370/17 в частині поновлення його на роботі, а саме: за період з 31 серпня 2018 року до 30 листопада 2019 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року позов задоволено частково:

- стягнуто з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 31 березня 2018 року до 14 листопада 2018 року в розмірі: 46353,84 грн;

- звернуто до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за один місяць в розмірі: 6388, 51 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2021 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року змінено - викладено абзац другий резолютивної частини цього рішення у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 31 березня 2018 року до 14 листопада 2018 року з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100».

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями в частині періоду стягнення середнього заробітку, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 21 липня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі №260/544/20 змінити в частині періоду часу затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за який має бути виплачений середній заробіток. Просив зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток, обчислений з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати ( відповідно до вимог пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100), за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі №807/1370/17 в частині поновлення його на роботі - за період з 31 березня 2018 року до 30 листопада 2019 року.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що, в порушення вимог статті 330 КАС України, у касаційній скарзі відсутнє посилання на конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України. Водночас, зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 , як на підставу звернення до Суду, покликається на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права здійсненого без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, проте жодної постанови Верховного Суду, прийнятої у подібних правовідносинах (правовідносини, які склались у справах №№ 817/1308/16, 480/69/19, 540/654/19, 802/1184/16-а не є подібними до правовідносин у цій справі з огляду на умови застосування правових норм), не наводить.

Так, у справі №260/544/20 стягнення середнього заробітку за час невиконання судового рішення було здійснено судами попередніх інстанцій включно до дати видачі наказу про повторне звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Водночас, у справах №№817/1308/16, 480/69/19, 540/654/19, 802/1184/16-а, такої обставини, як подальше звільнення позивача, судами не встановлювалось.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на відповідні постанови Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій із урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі №260/544/20.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі №260/544/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про зобов`язання виплатити середній заробіток за затримку виконання рішення суду повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду