Справа № 363/2649/21
Суддя: Лукач О. П.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

09.08.21 363/2649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгороді справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві про скасування постанови ІАН № 4418717 від 29 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

2 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до інспектора 2-го батальйону 1 роти молодшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в місті Києві Мошківського Е.А. про скасування постанови ІАН № 4418717 від 29 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушенення передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач зазначає, що 29 червня 2021 року о 15 год. на Харківському шосе у м. Києві він керував легковим автомобілем Понтіак, державний знак НОМЕР_1 , та був безпідставно зупинений працівниками поліції, які на його запитання повідомити причину зупинки, почали звинувачувати його у вживанні наркотичних засобів. На прохання доставити його до медичного закладу для проходження перевірки на наркотичне сп`яніння, працівники поліції почали прискіпливо вивчати наявні у нього документи (технічний паспорт на автомобіль, водійське посвідчення). Зазначає, що в результаті таких дій поліцейським було винесено постанову про порушення ним пункту 2.1 (а) Правил дорожнього руху.

Позивач, вважаючи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною та такою, що була винесена відповідачем з порушенням норм закону, оскільки поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, або документи, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення, однак ним ні наміру, ні вчинення правопорушення не було здійснено. Зазначає, що ним було пред`явлено поліцейському водійське посвідчення міжнародного зразка, видане Республікою Молдова.

Вважаючи постанову інспектора неправомірним рішенням про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач просить скасувати постанову ІАН

№ 4418717 від 29 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо нього за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 5 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наведених у ній підстав.

8 липня 2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви, зокрема сплачено суму судового збору, а також подано позовну заяву, замінивши первісного відповідача - інспектора 2-го батальйону 1 роти молодшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в місті Києві Мошківського Е.А. на відповідача - Управління патрульної поліції в місті Києві.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 9 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 9 серпня 2021 року. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано сторонам, а відповідачу - Управлінню патрульної поліції в місті Києві, крім цього - позовну заяву з додатками.

У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справі повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення судової кореспонденції.

Водночас від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності згідно наявних матеріалів у справі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, при цьому, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками до неї, які було надіслано на адресу відповідача, отримано - 19 липня 2021 року за довіреністю, отримувач Суслова».

Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень частини 2 цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статей 162, 175 КАС України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надіслав до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29 червня 2021 року серії ІАН № 4418717 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за керування транспортним засобом Понтіак, державний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати транспортним засобом, чим порушив пункт 2.1 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Постанова складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, копія якої була вручена ОСОБА_1.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 7 листопада 2015 року за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, статтею 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене, зокрема, статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пункт 5 розділу ІІІ Інструкції передбачає які питання вирішує поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції встановлені дії поліцейського при розгляді справи.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до абз. «а» п. 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно абз. «а» пункту 2.4 ПДР України, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з частиною другою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 на вимогу інспектора патрульної поліції було надано посвідчення водія, видане на його ім`я Республікою Молдова № НОМЕР_2 , документ має рік та місце народження власника, період дії посвідчення водія, номер установи, яка видавала посвідчення водія (а.с. 6).

З аналізу оскаржуваної постанови, слідує, що поліцейським було встановлено, що надане позивачем посвідчення водія є таким, що не надає йому права керувати транспортним засобом на території України. Відтак поліцейський дійшов висновку щодо наявності в діях водія складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Республіка Молдова є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року з 26 травня 1993 року.

Частиною другою статті 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам Додатку 6 Конвенції.

Відтак однією з основних умов для визнання національного водійського посвідчення відповідної країни Україною є відповідність його приписам Додатку 6 Конвенції.

Положеннями частини 4 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що у посвідченні в обов`язковому порядку зазначаються перераховані нижче відомості; ці відомості нумеруються наступним чином:

1. прізвище;

2. ім`я, інші імена;

3. дата і місце народження;

4а) дата видачі посвідчення;

4b) дата закінчення терміну дії посвідчення;

4с) найменування або печатка органу, що видав посвідчення;

5. номер посвідчення;

6. фотографія власника;

7. підпис власника;

9. категорії (підкатегорії) транспортних засобів, на які поширюється дія посвідчення;

12. додаткова інформація або обмеження в кодованому вигляді, що стосуються кожної категорії (підкатегорії) транспортних засобів.

Положеннями частини 6 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що всі записи, що вносяться до посвідчення, повинні виконуватися літерами латинського алфавіту. У разі використання інших букв ці записи повинні також транслітеруватись буквами латинського алфавіту.

Досліджене судом посвідчення водія ОСОБА_1, видане Республікою Молдова дає підстави для висновку про те, що воно відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, оскільки воно містить усю необхідну інформацію, передбачену в Додатку №6 до вказаної Конвенції.

Відтак, позивач може підтверджувати своє право керування транспортним засобом водійським посвідченням, виданим у Республікою Молдова.

Статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року

№ 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ, у посадової особи відповідача, в спірних правовідносинах не було.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у статті 35 Закону

№580-VIII. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, пунктами 1, 3 частини1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі водійського посвідчення.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 року по справі №161/7068/16-а.

Згідно останньої правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від

22 жовтня 2019 року по справі №161/7068/16-а поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно матеріалів справи слідує, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема порушення п. ПДР України, яке було підставою для здійснення зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 та передувало, але, як зазначає позивач, не пред`являлося йому до прийняття оскаржуваної постанови.

Оскільки інспектор патрульної поліції не зафіксував в установленому законом порядку порушення водієм транспортного засобу пункту 2.5. ПДР України (яке передувало прийняттю оскаржуваної постанови), його вимога про зупинку транспортного засобу та пред`явлення документів є не доведеною.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів, як зазначено в частині 2 статті 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, зокрема, на органи Національної поліції.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статей 283-284 КУпАП. Зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В постанові серії ІАВ № 4418717 від 29 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, відсутнє будь яке посилання на докази, які свідчать про порушення позивачем правил дорожнього руху, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП. В графі «до постанови додається» немає жодного запису, тобто, вказівка на докази відсутня.

Відповідно до статті 7 КУпАП Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Позивач заперечує вчинення правопорушення, в якому його звинувачують, при цьому вказав у позові, що мав документи під час складання інспектором спірної постанови. Зазначив про відсутність будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Частиною 3 статті 288 КУпАП встановлено, що оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

З урахуванням роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення суд» повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, частиною четвертою зазначеної статті на суд покладається обов`язок вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Згідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Крім того, слід звернути увагу на те, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення, а оскільки стороною відповідача не було доведено, що в діях позивача наявна вина, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, суд дійшов висновку про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також не надав доказів правомірності складання постанови серії ІАВ

№ 4418717 від 29 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 126 КУпАП.

Відповідачем, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, в судове засідання відповідач не з`явився, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надав. Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилань на будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із частиною шостою статті 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною третьою статті 286 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 251, 245, 258 КУпАП, статтями 2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві - задовольнити.

Скасувати постанову серії ІАН № 4418717 від 29 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною статті 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Вишгородський районний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Лукач