Справа № 440/3079/21
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/3079/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рябухи Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Іценко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.04.2021) до Полтавської обласної прокуратури про:

- визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків керівника Полтавської обласної прокуратури від 18.03.2021 №344к;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури з 18.03.2021.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказу виконувача обов`язків керівника Полтавської обласної прокуратури від 18.03.2021 №344к, оскільки останній винесений у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 у зв`язку із хворобою. Витребувана в ОСОБА_1 відповідачем 17.03.2011 письмова заява про не заперечення проти його звільнення з 18.03.2021 з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та призначення на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури не є його справжнім волевиявленням, реальним бажанням і наміром. Призначення позивача 01.10.2020 на посаду заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, на якій він пропрацював лише п`ять місяців і 18 днів, свідчить про належний рівень його ділової репутації, професійних і моральних якостей та службового авторитету. До того ж позивач тоді вже мав досвід роботи на керівних посадах в органах прокуратури, що також достеменно відомо відповідачу і підтверджено даними, внесеними до трудової книжки ОСОБА_1 17.03.2021, продовжуючи перебувати через захворювання на COVІD-19 у сильному хворобливому стані і під суттєвим внутрішнім хвилюванням, позивач не мав змоги об`єктивно сприймати пропозицію відповідача про його звільнення з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та призначення на іншу посаду, а також навіть контролювати хід розмови. Як наслідок, усупереч власній волі і справжньому бажанню позивач підписав заяву про його звільнення з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та призначення на іншу посаду. Крім того, звільнення прокурора з такої адміністративної посади як заступник керівника обласної прокуратури з підстави подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням віднесено до повноважень Генерального прокурора, а не керівника обласної прокуратури. Але оскаржуваний наказ видано відповідачем в особі виконувача обов`язків керівника Полтавської обласної прокуратури, що суперечить і не відповідає положенням Закону України "Про прокуратуру", що, відповідно, фактично є ще однією підставою для його скасування.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/3079/21, призначено підготовче засідання.

27.04.2021 до суду від Полтавської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, у якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вказує, що норми Закону України "Про прокуратуру", які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, у тому числі з адміністративної, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, зокрема, до КЗпП України. За таких обставин, доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин загальних засад трудового законодавства є безпідставними, оскільки питання, пов`язані із проходженням прокурорами публічної служби та звільнення з підстав, що оспорюються в позові, врегульовані спеціальними законодавчими актами. Відповідач зазначає, що 17.03.2021 ОСОБА_1 подав заяву на ім`я керівника обласної прокуратури про його переведення на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури. На підставі цієї заяви наказом в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури від 18.03.2021 №344к ОСОБА_1 переведено на адміністративну посаду начальника управління. Твердження позивача про його звільнення з адміністративної посади є безпідставними та суперечать фактичним обставинам, оскільки оскаржуваним наказом не було розірвано трудовий договір з позивачем, не припинено його повноважень на адміністративній посаді та не звільнено останнього. Тобто, норми статті 51 Закону України "Про прокуратуру", так само, як і норми статті 41 вказаного Закону, не були застосовані до позивача, тому неправильним є посилання позивача на те, що до спірних правовідносин застосовуються приписи статей 38, 39 КЗпП України. ОСОБА_1 за його заявою було переведено на іншу адміністративну посаду в межах того ж органу. Отже, йдеться про зміну трудових обов`язків, виконуваної роботи, посади, при фактичному продовженні трудових правовідносин. Посилання позивача про відсутність волевиявлення на переміщення не заслуговують на увагу, оскільки після подання відповідної заяви про переведення ОСОБА_1 не звертався до керівництва обласної прокуратури з відкликом зазначеної заяви у зв`язку з відсутністю волевиявлення на переведення, або з заявами про скасування оспорюваного наказу, як незаконно виданого. Після припинення тимчасової непрацездатності позивач приступив до роботи та виконує обов`язки начальника управління обласної прокуратури, таким чином погоджуючись з переведенням. Водночас, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо написання заяви про переведення під психологічним тиском, тобто без добровільного наміру. Полтавська обласна прокуратура відносно позивача не вчиняла будь-яких порушень, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є не обґрунтованими (а.с. 35-39).

Ухвалою суду від 11.05.2021 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі; призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні 03.08.2021 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на безпідставність.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Станом на 17.03.2021 ОСОБА_1 проходив публічну службу в Полтавській обласній прокуратурі та обіймав посаду заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, що учасниками справи не заперечується.

17.03.2021 ОСОБА_1 на ім`я керівника Полтавської обласної прокуратури було подано заяву, в якій зазначено про не заперечення проти призначення його на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури з 18.03.2021 (а.с. 40).

Вказана заява зареєстрована в книзі обліку вхідної кореспонденції Полтавської обласної прокуратури 17.03.2021 за №555вх (а.с. 42-43).

18.03.2021, керуючись пунктом 7 частини 1 статті 11 Закону України "Про прокуратуру", підпунктом 6 пункту 22 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та на підставі заяви ОСОБА_1 в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури видано наказ №344к про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури з 18.03.2021 звільнивши з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (а.с. 41).

Позивач, не погодившись з наказом про звільнення його з 18.03.2021 з адміністративної посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та призначення на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні гарантії права на працю та конституційні гарантії з цим правом пов`язані, викладені в національному законодавстві наступним чином.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частинами 1, 2 статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Пунктом 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Цей конституційний припис закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 2 статті 21 та частиною 1 статті 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16.12.1966 Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованого Україною 12.11.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Заходи, яких повинні вжити держави-учасниці цього Пакту з метою повного здійснення цього права, включають програми професійно-технічного навчання і підготовки, шляхи і методи досягнення продуктивної зайнятості в умовах, що гарантують основні політичні і економічні свободи людини.

Також, статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; б) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Законі України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ (надалі також Закон №1697-VІІ; тут і далі норми цього Закону наводяться в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 9 Закону №1697-VІІ Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 11 Закону №1697-VІІ керівник обласної прокуратури призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (частина 3 статті 16 Закону №1697-VІІ).

Підпунктом 6 пункту 22 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX установлено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року на адміністративні посади, передбачені частиною першою статті 39 Закону України "Про прокуратуру" можуть бути призначені прокурори, а також інші особи, які відповідають вимогам, визначеним у статті 27 Закону України "Про прокуратуру". Такі особи з дня призначення на адміністративну посаду набувають статусу прокурора відповідної прокуратури, за винятком випадків, передбачених частиною десятою статті 39 Закону України "Про прокуратуру".

Призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 2-6 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру", здійснюється Генеральним прокурором.

Призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 7-15 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру", здійснюється керівником обласної прокуратури - щодо адміністративних посад прокурорів у відповідній обласній прокуратурі та в окружних прокуратурах, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Призначення на адміністративну посаду, передбачену пунктами 6 і 11 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру", здійснюється строком на п`ять років.

Під час вирішення питання щодо призначення на адміністративну посаду беруться до уваги професійні та морально-ділові якості кандидата, а також його управлінсько-організаторські здібності.

Призначення на посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру", здійснюється після відповідного схвалення Комісією з добору керівного складу органів прокуратури, склад і положення про яку затверджуються Генеральним прокурором.

Частиною 1 статті 39 Закону №1697-VІІ визначено, що адміністративними посадами в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті) є посади: 1) Генерального прокурора; 2) першого заступника Генерального прокурора; 3) заступника Генерального прокурора; 4) керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора; 5) заступника керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора; 6) керівника обласної прокуратури; 7) першого заступника керівника обласної прокуратури; 8) заступника керівника обласної прокуратури; 9) керівника підрозділу обласної прокуратури; 10) заступника керівника підрозділу обласної прокуратури; 11) керівника окружної прокуратури; 12) першого заступника керівника окружної прокуратури; 13) заступника керівника окружної прокуратури; 14) керівника підрозділу окружної прокуратури; 15) заступника керівника підрозділу окружної прокуратури.

За змістом статті 41 Закону №1697-VІІ звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2-10 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором з таких підстав: подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням.

Звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 11-15 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється керівником обласної прокуратури в окружних прокуратурах, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури, з підстав, передбачених абзацом першим частини першої цієї статті.

Повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі: 1) закінчення строку перебування на адміністративній посаді; 2) звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.

Звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.

Після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.

У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.

До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18.12.2017 №351 (далі - Положення №351), переміщення прокурора на вакантну або тимчасово вакантну посаду, в тому числі адміністративну, в одному органі прокуратури, за винятком посад, передбачених пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини першої статті 39 Закону, та посад у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, а також посад, щодо яких оголошено конкурс, здійснюється наказом керівника відповідного органу прокуратури без подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Пунктом 9 розділу V Положення №351 передбачено, що в разі подання прокурором заяви про звільнення з посади за власним бажанням звільнення проводиться уповноваженим Законом керівником прокуратури з дати, зазначеної в заяві. Заява про звільнення подається не пізніше ніж за три дні до вказаної у ній дати. Прокурор продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Тобто, виходячи з приписів вказаної норми, у разі зазначення у заяві про звільнення бажаної дати звільнення за власним бажанням наказ про таке звільнення може бути виданий тільки через 3 дні після подачі заяви із конкретною датою звільнення.

Дослідивши зміст оскаржуваного наказу в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури від 18.03.2021 №344к, суд доходить висновку, що останній фактично являється наказом про звільнення ОСОБА_1 з 18.03.2021 з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (а.с. 41).

Водночас, ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про не заперечення проти призначення його на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури з 18.03.2021, судом встановлено, що у ній заявником не вказано дати, з якої останній бажає звільнитися з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури (а.с. 40).

Суд вказує, що у справах про звільнення особи з посади необхідно перевірити, чи було волевиявлення працівника на звільнення з посади в момент видачі наказу про звільнення.

Позивач вказав, що витребувана в нього відповідачем 17.03.2021 письмова заява не є його справжнім волевиявленням, реальним бажанням і наміром на звільнення з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури. Таку заяву він написав вже будучи хворим на COVID-19, що супроводжувалось сильним головним болем, підвищенням температури тіла. Відтак він, перебуваючи у сильному хворобливому і водночас суттєво схвильованому та емоційному стані, викликаним цим небезпечним захворюванням, об`єктивно не мав можливості нормально сприймати вказану пропозицію відповідача та всупереч власній волі і бажанню підписав заяву про незаперечення звільнення з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та призначення на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури.

Суд зауважує, що у цій заяві позивачем не зазначено поважної причини, яка перешкоджає йому виконувати покладені обов`язки на такій посаді, що фактично є відображенням відсутності у заявника дійсного наміру звільнитися за власним бажанням з адміністративної посади.

Також важливою у спірному випадку обставиною являється те, що у в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури взагалі були відсутні повноваження на звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, оскільки виходячи з приписів статті 41 Закону №1697-VІІ звільнення прокурора з такої адміністративної посади з підстав подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням віднесено до виключних повноважень Генерального прокурора.

Поряд з цим, суд також вважає за доцільне відмітити ту обставину, що у період з 17.03.2021 по 29.03.2021 включно позивач перебував на лікарняному, в тому числі з 17.03.2021 на амбулаторному режимі, та починаючи з 21.03.2021 по 29.03.2021 на стаціонарному режимі, що підтверджується відповідними довідкою №1438, листком непрацездатності Серія АЛД №282629 та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №432 (а.с. 16-18).

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Разом з тим, в порушення приписів вказаної норми оскаржуваний наказ в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури від 18.03.2021 №344к за відсутності у ОСОБА_1 дійсного наміру на звільнення з адміністративної посади прийнятий саме в період його тимчасової непрацездатності.

Суд зауважує, що відзив відповідача взагалі не містить жодних правових обґрунтувань з приводу правомірності звільнення позивача з адміністративної посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в період його перебування на лікарняному.

На переконання суду, приймаючи рішення про звільнення позивача з посади за власним бажанням, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факт подання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням із зазначенням дати такого звільнення та не спростував твердження останнього про подання ним цієї заяви без дійсного наміру припинити повноваження на адміністративній посаді, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 18.03.2021 №344к не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на працю, а тому, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків керівника Полтавської обласної прокуратури від 18.03.2021 №344к слід задовольнити.

Стосовно позовних вимог позивача в частині поновлення його на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури з 18.03.2021 суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, оскільки днем звільнення позивача з адміністративної посади є 18.03.2021, останнього слід поновити на адміністративній посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури з наступного дня, тобто з 19.03.2021.

Відтак, вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення на посаді підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер і серія паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданий 28.01.2014 Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві) до Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 02910060) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Полтавської обласної прокуратури від 18 березня 2021 року №344к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури з 18 березня 2021 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення з 18 березня 2021 року ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Гіглава