Справа № 200/6724/21
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

09 серпня 2021 р. Справа №200/6724/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської районної державної адміністрації Донецької області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Краматорської районної державної адміністрації Донецької області, а якій позивач просить: 1) стягнути з Краматорської районної державної адміністрації Донецької області невиплачену заробітну плату у розмірі 15560,06 грн. та вихідну допомогу у сумі 11462 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят дві) 74 грн. 2) стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29 січня 2021 року її звільнено з посади директора Костянтинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у зв`язку з припиненням діяльності державної організації (установи, закладу) «Костянтинівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» шляхом ліквідації відповідно до п.1 ст. 40, статей 43-1, 49-2 КЗпП України, на підставі розпорядження Голови районної державної адміністрації від 29.01.2021 року № 3/к пунктом 2, 3 якого передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Позивач звертає увагу, що у порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України в день звільнення їй не здійснена виплата всіх сум, що належать до виплати. У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду із цим позовом.

07 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

22 липня 2021 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до передавального акту Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області від 15.03.2021 року поточна дебіторська заборгованість відсутня.

Згідно з додатком 3 до рішення Костянтинівської районної ради від 20.12.2019 року УІІ/34-631 «Про районний бюджет на 2020 рік 0 (код бюджету)», Костянтинівської районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 1040 за зазначеним КПК головним розпорядником коштів - є -місцевий бюджет.

Таким чином, на думку представника відповідача Краматорська районна державна адміністрація не вчиняла жодних дій, не приймала рішень, в межах наданих їй повноважень, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання прав позивача.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне.

Розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 01.04.2020 року відповідно до статей 39, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», наказу Міністерства соціальної політики України від 18 травня 2015 № 526 «Про умови оплати праці працівників закладів соціального захисту дітей, закладів соціального обслуговування, закладів соціальної підтримки сімей, дітей та молоді і центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року № 573 «Про затвердження Загального положення про центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», Положення про Костянтинівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 18.12.2017 № 453 ОСОБА_1 призначено на посаду директора Костянтинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 01 квітня 2020 року за переведенням з посади начальника відділу соціальної роботи Костянтинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 29 січня 2021 року №3к, відповідно до статей 6, 39, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 1 частини 1 статті 40, статей 43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України звільнено ОСОБА_1 з посади директора Костянтинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 29 січня 2021 року у зв`язку з припиненням юридичної особи - Державна установа (організація, заклад) «Костянтинівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» шляхом ліквідації згідно пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Суд зазначає, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Такий правовий висновок закріплений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19).

У даному випадку прийняття та звільнення з роботи директора загальноосвітнього навчального закладу не є публічно-правовими відносинами, оскільки не є пов`язаними з реалізацією публічної влади.

Зазначений спір є спором про право, а не спором між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, тому цей спір належить до цивільної юрисдикції, оскільки за змістом та характером спору, що є вирішальним під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, правовідносини між сторонами є трудовими.

Суд звертає увагу, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм убачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, що пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ.

Згідно статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III (далі Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно статті 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Згідно статті 11 Закону №2493-III громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу.

Посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги.

Разом з цим, в особовій справі позивача відсутні відомості про складення Присяги посадової особи місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 29 січня 2021 року №3к, відповідно до статей 6, 39, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 1 частини 1 статті 40, статей 43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України звільнено ОСОБА_1 з посади директора Костянтинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 29 січня 2021 року.

Згідно пункту 10 Положення Костянтинівського районного центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді Директор Центру: здійснює загальне керівництво діяльністю Центру, несе персональну відповідальність за виконання покладених на центр завдань, законність прийнятих ним рішень; складає в установленому порядку штатний розпис Центру в межах граничної чисельності працівників та фонду оплати праці відповідно до типової структури і штатів, що затверджуються Мінсоцполітики; затверджує положення про структурні підрозділи Центру та посадові інструкції його працівників; видає в межах своїх повноважень накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання; представляє Центр у відносинах з органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проводить особистий прийом громадян з питань, що належать до компетенції Центру; розпоряджається в установленому порядку майном і коштами Центру; утворює в Центрі атестаційну комісію, сприяє підвищенню кваліфікації працівників центру; призначає на посаду та звільняє з посади працівників Центру; приймає рішення щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Центру.

Отже з аналізу наведених норм, посада директора Костянтинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не є посадою у державному органі чи органі місцевого самоврядування, а робота на вказаній посаді не є публічною службою у розумінні КАС України.

Відповідно до частини першої статті 1 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2 КЗпП України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин, якими в цьому випадку є трудові відносини.

При вирішенні даної справи суд врахував висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 693/1140/16-ц.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги наведене та враховуючи, що позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у справі.

За приписами частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз`яснює позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні питання про підсудність спору, суд врахував наявність ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.05.2021 року №233/2243/21 про відмову у відкритті провадження, і вважає, що дане судове рішення не обмежує право позивача на доступ до суду.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги (абзац 2 частини 1 статті 319 КАС України).

Отже, розгляд даного спору по суті з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, не буде ефективним засобом юридичного захисту прав позивача, оскільки імперативний припис статті 19 КАС України вимагає обов`язкового скасування рішення із закриттям провадження у справі незалежно від доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, стаття 186 ЦПК України не містить такої підстави для відмови у відкритті провадження у цивільній справі як повторне звернення тієї самої особи до суду з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, а отже позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом про захист своїх прав до суду, встановленого законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 189, 205, 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 200/6724/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Краматорської районної державної адміністрації Донецької області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку закрити.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Лазарєв