Справа № 440/6336/21
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6336/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги:

- визнати протиправним рішенням відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.03.2021 року №334.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути мою заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17.12.2019 року та винести рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% щомісячного грошового утримання працюючого судді з 17.12.2019 року з урахуванням виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

14.06.2021 ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач; ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04.11.1971 по 15.11.1973 позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської армії, з 01.10.1975 по 03.01.1994 працював в органах МВС, а з 02.02.1998 на посаді судді. Позивач зазначив, що під час розгляду його заяви від 17.12.2019 органом Пенсійного фонду до розрахунку стажу не взято періоди роботи на посадах слідчого і прокурора та періоду строкової військової служби. Беручи до уваги те, що відповідно до пункту 34 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), вважає, що має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби, половини строку навчання у вищому юридичному закладі та роботи в органах МВС.

Позивач акцентував увагу на тому, що відповідно до абзацу другого частини 4 статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (чинного на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді. Також, виходячи із ч. 2 статті 1 Указу Президента від 10.07.1995 № 584/95 та п. 3-1 постанови КМУ від 03.09.2005 № 865, до стажу роботи судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років. Отже, з урахуванням викладеного, позивач вважає, що має загальний стаж роботи на посаді судді - більше 40 років.

07.07.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, роботи на посадах слідчих було передбачено статтею 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. № 2862, який втратив чинність на підставі Закону України від 23.12.2010 р. № 2856. Тобто невключення до стажу роботи на посаді судді роботи на посадах слідчого в органах внутрішніх справ та прокуратури, а також строкової військової служби є правомірним. Вказував, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 по справі № 440/3141/20 Головним управлінням розглянуто заяву ОСОБА_1 від 17.12.2019 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Згідно документів пенсійної справи загальний стаж роботи складає 45 років 3 місяці 6 днів, стаж роботи на посаді судді - 19 років 09 днів. Періоди роботи, які зараховані до стажу судді, - з 02.02.1998 по 28.02.2015 та з 02.03.2015 по 10.02.2017. Проаналізувавши документи пенсійної справи управлінням прийнято рішення від 18.03.2021 № 334 про відмову в зарахуванні до стажу судді періодів роботи на посадах слідчого в органах внутрішніх справ та прокуратури, а також строкової військової служби та обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% щомісячного грошового утримання працюючого судді.

19.07.2021 від позивача надійшла відповідь на доповнення до відзиву.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У період із 06.07.2021 по 30.07.2021 включно суддя Шевяков І.С. перебував у щорічній основній відпустці. 31.07.2021 та 01.08.2021 вихідні дні, внаслідок чого дана справа розглянута судом 02.08.2021.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 з 02.02.1998 по 28.02.2015 обіймав посаду судді Лутугинського районного суду Луганської області, з 02.03.2015 по 10.02.2017 судді Гребінківського районного суду Полтавської області, що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /а.с. 81/.

Позивач проходив службу в лавах Радянської армії з 04.11.1971 по 15.11.1973 (2 роки 12 днів), що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на отримання щомісячної доплати до посадового окладу за вислугу років /а.с. 63/, військовим квитком НОМЕР_1 /а.с.78/.

З 01.10.1977 по 13.11.1979 позивач працював слідчим відділу внутрішніх справ Лутугинського райвиконкому, з 14.11.1979 по 02.06.1993 старшим слідчим відділу внутрішніх справ Лутугинського райвиконкому, а з 03.06.1993 по 03.01.1994 - старшим слідчим по особливо важливим справам СУ УВС Луганської області, що підтверджується витягом з послужного списку /а.с. 15-16/.

З травня 2017 позивачу призначено пенсію за віком, що сторонами не заперечується.

17.12.2019 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про зарахування до спеціального стажу судді період строкової військової служби та періоди роботи на посадах слідчого та прокурора та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% від грошового утримання судді /а.с. 62/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №440/3141/20, яке набрало законної сили 09.11.2020, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.12.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2019, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №440/3141/20, ГУ ПФУ в Полтавській області розглянуло заяву ОСОБА_1 від 17.12.2019 та рішенням відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Полтавській області від 18.03.2021 №334 відмовлено позивачу у зарахуванні стажу судді періодів роботи на посадах слідчого і прокурора та строкової військової служби та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% грошового утримання судді /а.с. 47/.

Позивач не погодившись з таким рішенням звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

На час виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 142 Закону України №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом втрачає чинність Закон №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Пунктом 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (з урахуванням змін, внесених згідно із Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII та у редакції Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII) було визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Статтею 137 Закону №1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12 липня 2018 року № 2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19.

Висновки щодо правозастосування

Спір у цій справі стосується наявності підстав для зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді періоду проходження військової служби, роботи в органах внутрішніх справ та прокуратури, визначення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, який обраховується виходячи із стажу роботи на посаді судді.

Аналіз норм Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, а для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності цим Законом, - також стаж роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На дату обрання позивача на посаду судді у лютому 1998, діяв Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів".

Частиною 1 статті 43 вказаного Закону (втратив чинність 01.01.2012) визначалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ, доповненим згідно із Законом N 4015-12 від 24.02.94, передбачалося, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (яка втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Матеріалами справи підтверджено, що з 01.10.1975 по 03.01.1994 позивач працював слідчим та старшим слідчим відділу внутрішніх справ Лутугинського райвиконкому, а з 04.04.1994 по 29.01.1998 старшим слідчим прокуратури Лутугинського району Луганської області.

Враховуючи наявність у позивача у період дії Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" стажу роботи на посаді судді не менше 10 років, позивач набув право на зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, також часу роботи на посаді слідчого за період з 01.10.1975 по 03.01.1994 (18 років 03 місяці 03 дні) та з 04.04.1994 по 29.01.1998 (03 роки 09 місяців 26 днів).

Таким чином, з огляду на те, що позивач обраний суддею безстроково у період дії Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів", частиною 1 статті 43 якого, визначалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, а абзацом 2 частини 4 статті 43 цього ж Закону передбачалася можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, він має право на зарахування до спеціального стажу також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Стосовно наявності права позивача на зарахування до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", чинними на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років.

Судом встановлено, що з 04.11.1971 по 15.11.1973 позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської армії.

Враховуючи наведені вище правові норми, позивач, маючи стаж роботи на посаді судді не менш як 10 років, набув право для зарахування до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії з 04.11.1971 по 05.11.1973, тобто 2 роки 00 місяців 12 днів.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 559/443/17.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, що було передбачено законодавством, яке діяло на час здійснення суддею відповідних повноважень, є неправомірним та не узгоджується із принципом правової визначеності.

Отже, бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 під час розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці часу роботи на посаді слідчого з 01.10.1975 по 03.01.1994 (18 років 03 місяці 03 дні) та з 04.04.1994 по 29.01.1998 (03 роки 09 місяців 26 днів), періоду проходження строкової військової служби у лавах Радянської армії, тобто 2 роки 00 місяців 12 днів, не ґрунтується на вимогах законодавства, порушуючи право позивача на отримання довічного грошового утримання у розмірі, передбаченому законом.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що зарахування інших видів діяльності, окрім наведених у статті 137 Закону №1402-VIII, не передбачено та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки приписами абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII чітко визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому позивач слушно вказує, що має право на такий розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 17.12.2019 року - з дня звернення до ГУ ПФУ в Полтавській області з відповідною заявою в силу вимог статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обираючи ефективний та належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 18.03.2021 №334 та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу ОСОБА_1 під час розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 17.12.2019, час роботи на посаді слідчого з 01.10.1975 по 03.01.1994 (18 років 03 місяці 03 дні) та з 04.04.1994 по 29.01.1998 (03 роки 09 місяців 26 днів), періоду проходження строкової військової служби у лавах Радянської армії, тобто 2 роки 00 місяців 12 днів.

Відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи те, що спір про відсоткову ставку розміру щомісячного довічного грошового утримання на час звернення позивача до суду між сторонами відсутній, права позивача у частині виплати йому щомісячного довічного утримання судді у неналежному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на час звернення до суду не порушені, оскільки перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахування часу роботи на посаді слідчого з 01.10.1975 по 03.01.1994 (18 років 03 місяці 03 дні) та з 04.04.1994 по 29.01.1998 (03 роки 09 місяців 26 днів), періоду проходження строкової військової служби у лавах Радянської армії, тобто 2 роки 00 місяців 12 днів ОСОБА_1 не проведено, а отже суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Відсоткове значення довічного грошового утримання позивача буде визначено відповідачем у передбаченому розмірі під час перерахунку внаслідок виконання цього рішення в частині зобов"язання зарахувати до стажу роботи позивача відповідних часових періодів.

З огляду на це суд дійшов висновку про відмову у позові у частині вказаних позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, за приписами частини 8 цієї статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У відповідності до зазначеної норми суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення всіх судових витрат на відповідача.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.03.2021 №334.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання судді, час роботи на посаді слідчого з 01.10.1975 по 03.01.1994 (18 років 03 місяці 03 дні) та з 04.04.1994 по 29.01.1998 (03 роки 09 місяців 26 днів), період проходження строкової військової служби у лавах Радянської армії (2 роки 00 місяців 12 днів) та здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді з 17.12.2019 з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.С. Шевяков