Справа № 200/2303/21-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року справа №200/2303/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 200/2303/21-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невнесення відомостей до наказу № 541 о/с від 28.12.2020 року про звільнення щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2018 рік у кількості 19 днів (діб) та додаткові відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2019 2020 роки;

- зобов`язати внести зміни до наказу № 541 о/с від 28.12.2020 року про звільнення зі служби в поліції, включив відомості про невикористані дні основної відпустки за 2018 рік у кількості 19 днів (діб), та додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2019 2020 роки;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2018 роки у кількості 19 днів (діб) та додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2019-2020 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з поліції;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно;

- зобов`язати нарахувати та виплатити невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно;

- визнати протиправними дії щодо ненарахованої грошової допомоги при звільненні з ГУ НП в Донецькій області (за 36 років 04 місяців 22 дні) відповідно до п. 4 постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та ст. 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення (за 36 років 04 місяців 22 дні) відповідно до п. 4 постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та ст. 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати доплатити одноразову грошову допомогу при звільненні на загальну суму 34885 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати за надурочний час служби добового наряду за період з березня 2019 року по листопад 2020 року (включно) у кількості 1568 годин, відповідно до ст. ст. 12,106 КЗпП України;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за надурочний час служби добового наряду за період з березня 2019 року по листопад 2020 року (включно) у кількості 1568 годин, відповідно до ст. ст. 12,106 КЗпП України;

- стягнути грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2020 року по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку відповідно до абзацу 3 пункту 2 Глави II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи з суми середньоденної заробітної плати - 979,19 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2018 рік у кількості 20 днів (діб); зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2018 роки у кількості 20 днів (діб) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 ;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 , за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2019 2020 роки; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2019 2020 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 ;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно;

- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3000 грн.

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 115-125).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог та задовольнити позов. Вважає. що має право на компенсацію за надурочний час служби згідно ст.ст. 67,73 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про оплату праці». Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а, апелянт вважає, що має право на одноразову грошову допомогу при звільненні, оскільки до вислуги років зараховується стаж, який складається з календарного та пільгового. За висновками касаційного суду необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Щодо позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, апелянт вважає, що суд необгрунтовано зменшив такий розмір (а.с. 130-133).

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач має статус учасника бойових дій.

В період з 07.11.2015 по 31.12.2020 ОСОБА_1 працював в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області.

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Донецькій області полковника поліції від 28.12.2020 № 541 о/с позивача звільнено з 31.12.2020 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років на 31.12.2020 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 25 років 03 місяці 26 днів, у пільговому обчисленні 36 років 04 місяці 22 дні (а.с.75).

29 січня 2021 року позивач звернувся із заявою до ГУ НП в Донецькій області щодо надання документів та просив нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані відпустки, індексацію грошового забезпечення, разову грошову допомогу при звільненні (а.с. 12).

Листом управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10 лютого 2021 року № С-13/26/02-2021 повідомлено, що відповідач з ним провів повний розрахунок (а.с. 15-19).

Спірним при апеляційному перегляді є наявність підстав для: нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні з ГУ НП в Донецькій області відповідно до п. 4 постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та ст. 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в сумі 34885 грн.; грошової компенсації за надурочний час служби добового наряду за період з березня 2019 року по листопад 2020 року (включно) у кількості 1568 годин, відповідно до ст. ст. 12,106 КЗпП України; стягнення грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середнього заробітку відповідно до Постанови КМУ № 100, виходячи з суми середньоденної заробітної плати - 979,19 грн.

Щодо наявності підстав для нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні з ГУ НП в Донецькій області.

Згідно ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За змістом п. 2 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 (далі Порядок № 260), поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги (п. 5 Порядку № 260).

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення (п. 6 Порядку № 260).

Згідно п. 10 Постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч. 1 статті 9 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(далі - Закон №2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Посилання позивача на те, що при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідач повинен був виходити з 36 повних років служби (у пільгову обчисленні), а не з 25 (у календарному обчисленні) є хибними, оскільки вищевказаними нормами передбачено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виключно за кожний повний календарний рік служби.

Верховний Суд в постанові від 11.04.2018 року у справі № 806/2104/17 дійшов висновку, що поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги у відповідному розмірі місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, для визначення розміру допомоги застосовується календарна вислуга років, а не пільгова, як зазначає позивач.

Щодо посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а, колегія суддів зазначає, що вони не стосуються спірних правовідносин, оскільки обставини не є тотожними.

Визначена відповідачем кількість років служби позивача в календарному обчисленні ним не оскаржується, заперечень щодо використання при обчисленні допомоги місячного грошового забезпечення у сумі 12685,51 грн. також не наведено.

Таким чином, відповідачем правомірно обчислено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 79284,44 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги про визнання протиправними дій щодо ненарахованої грошової допомоги при звільненні з ГУ НП в Донецькій області (за 36 років 04 місяців 22 дні) відповідно до п. 4 постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та ст. 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язання перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення (за 36 років 04 місяців 22 дні) відповідно до п. 4 постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та ст. 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язання доплатити одноразову грошову допомогу при звільненні на загальну суму 34885 грн.

Водночас, суд першої інстанції застосував норми Порядку № 260 в редакції, яка не стосується спірних правовідносин, проте, вказана помилка не вплинула на правильність висновків щодо суті спору.

Також, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про нарахування та виплату грошової компенсації за надурочний час служби добового наряду за період з березня 2019 року по листопад 2020 року (включно) у кількості 1568 годин, відповідно до ст. ст. 12,106 КЗпП України, з таких підстав.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 91 Закону № 580 для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

За виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців (п. 20 Порядку № 260).

Згідно довідки від 10.02.2021 року позивачу нараховано доплату за службу в нічний час за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020 року (а.с. 82).

Отже, винагороду за службу в нічний час позивач отримав у повному обсязі, а компенсація за службу в понаднормовий час згідно з вимогами законодавства поліцейським не передбачена.

Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2020 року по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку відповідно постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, виходячи з суми середньоденної заробітної плати - 979,19 грн.

Згідно ч. 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й у випадку вирішення спору про розмір несплачених сум при звільненні в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 року у справі №810/451/17.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці при звільненні (несплату компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій та індексації; компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2018 роки у кількості 20 днів (діб); індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року) звернувся до суду із відповідним позовом про присудження належних йому сум, за наслідком чого суд у цій справі дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Позивача звільнено зі служби з 31.12.2020 року.

Період затримки розрахунку при звільненні становить 137 днів (з 01.01.2021 року по 17.05.2021 року включно дата ухвалення рішення у цій справі).

Спеціальними, у спірних правовідносинах, законодавчими актами щодо військовослужбовців не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

З огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 року у справі № 804/3722/17.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Нараховане грошове забезпечення позивача у листопаді 2020 року становить 30184,41грн., у грудні 29143,81грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахункових листів грошове забезпечення позивача у листопаді 2020 року становить 30184,41грн.(30 днів), у грудні 29143,81грн. (31днів). Середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 972,59грн.(30184,41+29143,81=59328,22:61=972,59грн).

Розмір компенсації за 137 днів прострочення розрахунку складає 133244,83 грн.(972,59грн*137).

При цьому, суд має право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Суд враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3000 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржене.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 200/2303/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць