Справа № 240/2395/21
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 240/2395/21

адміністративне провадження № К/9901/23529/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 240/2395/21

за адміністративним позовом Фермерського селянського господарства «Мрія» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Фермерського селянського господарства «Мрія» на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду (суддя О. Г. Попова) від 09 березня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Т. О. Драчук, Р. В. Ватаманюк, Ю. П. Полотнянко) від 28 травня 2021 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У лютому 2021 року Фермерське селянське господарство «Мрія» (далі - ФСГ «Мрія», скаржник) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДПС у Житомирській області № 1519533/24699691 від 09 квітня 2020 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 41 від 10 березня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, зобов`язання ГУ ДПС у Житомирській області зареєструвати податкову накладну № 41 від 10 березня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних днем фактичного подання на реєстрацію.

2. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року позовну заяву ФСГ «Мрія» залишено без руху та запропоновано позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду зазначені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву ФСГ «Мрія» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

4. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2021 року ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року змінено в мотивувальній частині, з мотивів, викладених в даній постанові.

У іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

5. Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

5. Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.

6. 04 серпня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, якому відповідач посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

7. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

8. Приймаючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Отже, відлік строку звернення до суду з даним позовом розпочинається з 22 травня 2020 року та складає 3 місяці з вказаної дати, кінцевою датою звернення з даним позовом є 22 серпня 2020 року, тоді як до суду з позовом позивач звернувся лише 13 лютого 2021 року, тобто поза межами тримісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

9. Обставини, якими позивач обґрунтовує поважність пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав суд вважає неповажними. Позивач не надав доказів існування об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали йому звернутись до суду з дня коли він дізнався, що його права були порушені відповідачем. Позивачем також не було надано доказів існування інших обставин або труднощів, які унеможливили дотримання позивачем строків звернення до суду, встановлених законом. На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обставини причин пропуску строку звернення до суду з зазначеним позовом, викладені позивачем визнані судом неповажними, а тому адміністративний позов слід повернути особі, яка його подала.

10. Суд апеляційної інстанції погодився з кінцевим висновком суду першої інстанції, однак не погоджується з мотивами його винесення, з огляду на те, що як вбачається з матеріалів справи та доводів позивача, він фактично звертався з скаргою до відповідача в межах досудового врегулювання спору. Проте, його заява була залишена без розгляду у зв`язку з пропуском строку на оскарження. Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що фактично заява позивача в межах адміністративного оскарження контролюючим органом вирішена не була. У свою чергу, позивач звернувся з відповідною заявою 29 квітня 2020 року. Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що дата з якої слід обраховувати строк звернення до суду є 29 квітня 2020 року. При цьому, з урахуванням набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» суд апеляційної інстанції зазначив, що строки в межах даних правовідносин були призупиненні до 06 серпня 2020 року. З якого й необхідно рахувати шестимісячний строк звернення.

11. У свою чергу, позивач звернувся з відповідним позовом до суду 14 лютого 2021 року (вбачається з конверту в якому надійшов адміністративний позов). Однак, останнім днем на звернення до суду є 06 лютого 2021 року. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, хоча й врахував не зовсім вірні норми законодавства.

IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

12. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

13. Позивач вважає, що у даному випадку судом слід було застосовувати шестимісячний строк для звернення до суду, оскільки рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято. Тобто, само по собі автоматично сформована відмова в електронному кабінеті платника податку у розгляді скарги позивача, не є розглядом її по суті, оскільки не прийнято будь-якого рішення по суті. Тому, строк для звернення до суду обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення. Оскільки, позивачем не отримано належної відповіді на скаргу, ця обставина підлягає доказуванню в судовому процесі за принципом змагальності сторін.

14. Крім, того судами попередніх інстанцій неповністю з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та безпідставно було залишено поза увагою та ненадана належної оцінки, поясненням Позивача на непередбачувані обставини, що пов`язані із карантинними обмеженнями із зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (СОУГО-19).

15. У свою чергу, судом апеляційної інстанції не взято до уваги ряд обставин та не дослідив зібрані у справі докази, щодо поважності пропуску строків для звернення до суду на які посилався позивач в т.ч.: відсутність можливості отримати фахову допомогу через карантинні заходи; особиста участь відверненні небезпечних факторів під час діяльності Господарства (посіви, обробка та збори врожаю, тощо); захворювання на КОВЩ; порушення органами ДПС порядку досудового врегулювання спору (розгляду скарги та повідомлення про її розгляд): неповідомлення органами ДПС про розгляд скарги.

16. Скаржник вважає, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є поважними, але суди безпідставно надали їм протилежного значення, проігнорувавши обставини, що їх зумовили, хоча вони свідчать про намагання позивача вчинити всі залежні від нього процесуальні дії у розумний строк.

ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого.

18. Враховуючи, що спірним у цій справі є саме питання застосування строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН та зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платник податків скористався процедурою адміністративного оскарження такого рішення як досудовим порядком вирішення спору, касаційний перегляд судових рішень у цій справі здійснюється саме в межах цього питання.

19. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.

21. За змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

22. Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

23. Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

24. Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

25. Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

26. Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

27. Також слід враховувати, що частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

28. Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодексу України (далі - ПК України).

29. Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

30. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

31. Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

32. Таким чином, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.

33. Разом з тим, зміст правовідносин щодо реєстрації податкової накладної, у яких ризики порушення норм податкового законодавства несе не лише особа, яка зобов`язана забезпечити реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, не дозволяє поширити на них порядок і строки оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, визначені пунктом 56.18 статті 56 ПК України, а саме - оскарження у будь-який момент після отримання такого рішення в межах 1095 днів, що дає підстави вважати, що встановлена у пункті 56.18 статті 56 ПК України можливість оскаржити «інше рішення контролюючого органу» у будь-який момент після отримання такого рішення не стосується рішень Комісії контролюючих органів щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних або відмови у їх реєстрації.

34. Саме такий підхід до розуміння норм права щодо строку звернення до суду з позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного із визначенням грошових зобов`язань, викладено у постанові Верховного Суду, ухваленій у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18.

35. Від вказаного вище правового висновку Верховний Суд не відходив.

36. У свою чергу, слід відзначити, що Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року по справі № 640/20468/18 здійснив правовий висновок, за яким рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

37. Отже, ураховуючи наведене, суди, врахувавши висновки наведеної постанови, дійшли правильного висновку про те, що позивачем пропущено будь - який із наведених строків звернення до суду.

38. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду і поважних причин такого пропуску суду не повідомлено. Не наведено про наявність таких причин і в касаційній скарзі.

39. Посилання скаржника на запровадження на території України карантинних заходів не впливають на правильність висновків судів, оскільки запроваджений Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» механізм поновлення строку може бути реалізований виключно за умови, якщо особа, яка оскаржує судове рішення, доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії була пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

40. Однак, скаржник не навів доводів з належним їх підтвердженням, що причини пропуску строку зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

41. За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не спростовують правильність застосування судами норм матеріального права і не свідчать про допущення судами порушення норм процесуального права.

42. Отже, суди попередніх інстанцій, повертаючи позовну заяву особі, яка її подала правильно застосували норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у вищенаведених постанові.

43. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

44. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).

45. У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

46. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

47. Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

48. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, внаслідок чого повернення позовної заяви, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду і поважних причин такого пропуску не наведено.

49. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського селянського господарства «Мрія» залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 240/2395/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов