Справа № 160/10674/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.
01.07.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) І.О. Скакун щодо відкриття виконавчого провадження №62869756;
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62869756 від 21.08.2020, прийнято державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) І.О. Скакун.
- визнати протиправними дії державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Скакун І.О. щодо відкриття виконавчого провадження №62869756;
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62869756 від 21.08.2020, прийняту державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (до перейменування Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Скакун І.О.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що оскаржена постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню судом. Позивач стверджує, отримана державним виконавцем вимога №Ф-1597-58У від 12.02.2020, яка є виконавчим документом, повинна була відповідати вимогам до виконавчого документа, однак у зв`язку із тим, що строк пред`явлення цієї вимоги до виконання сплинув, то відповідний виконавчий документ не є таким, що відповідає вимогам, визначених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та мав бути повернутий державним виконавцем без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість, як стверджує ОСОБА_1 , відповідачем незаконно відкрито виконавче провадження №62869756. Вважаючи дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №62869756 та відповідну постанову протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
Цією ж ухвалою судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
Сторони або їх уповноважені представники, та представник третьої особи у судове засідання 10.08.2021 не з`явилися.
Про дату, час та місце розгляду справи третя особа була належним чином повідомлені судом, що підтверджується матеріалами справи, однак про причини неявки суд не повідомила.
При цьому, будь-яких клопотань та заяв від третьої особи до суду не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Враховуючи особливості розгляду справи, передбачені ч.4 ст.287 КАС України, суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та на які посилається у відзивах відповідач, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок винесення 21.08.2020 державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Скакун Ілоною Олександрівною постанови про відкриття виконавчого провадження № 62869756 від 21.08.2020 з виконання винесеної Головним управлінням ДПС у Дніпропетровськый області вимоги №Ф-1597-58 від 14.02.2020 «У».
Вимога Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-1597-58У від 14.02.2020 була винесена контролюючим органом щодо сплати ОСОБА_1 недоїмки зі збору на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29 293, 44 грн., яка обліковувалась в контролюючому органі станом на 14.02.2020. У п. 5 цієї вимоги вказано дату набрання нею чинності, а саме: 31.07.2020.
Таким чином, ОСОБА_1 оскаржує у справі постанову про відкриття виконавчого провадження №62869756 від 21.08.2020, й власну позицію обґрунтовує протиправністю спірної постанови, оскільки державний виконавець мав пересвідчитись у відповідності вимоги щодо строків її пред`явлення та за п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не відкривати виконавче провадження, а повернути вимогу за №Ф-1597-58У від 14.02.2020 без прийняття її до виконання протягом трьох робочих днів з дня її пред`явлення, оскільки стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
В свою чергу, відповідач та третя особа наполягають на законності спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, вчинення державним виконавцем усіх необхідних та належних дій передбачених та визначених Законом України «Про виконавче провадження», зауваживши, що у вимозі стягувача зазначено було дату набрання чинності вимоги «31.07.2020».
Виходячи із предмету спірних правовідносин, позицій сторін по справі та положень чинного законодавства, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність законних підстав у державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження згідно з постановою №62869756 від 21.08.2020 за вимогою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за №Ф-1597-58У від 14.02.2020 про сплату позивачем узгодженої суми недоїмки зі збору на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29 293, 44 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII; в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VІІІ, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України, у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинні була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону №1404-VІІІ).
Згідно із приписами ст. 2 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
У статті 3 Закону №1404-VІІІ наведено перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню, зокрема, відповідно до п. 7 ч. 1 цієї статті підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які за законом визнані виконавчими документами.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідні дії державного виконавця по примусовому виконанню рішень також визначені Інструкцією №512/5.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
З метою захисту інтересів стягувача державний виконавець вправі одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до п. 11 Інструкції № 512/5, запит виконавця є письмовим документом, який є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень.
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VІІІ, визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Судом досліджено надані відповідачем матеріали виконавчого провадження №62869756, з яких вбачається, що після отримання від третьої особи (стягувача) заяви про примусове виконання вимоги про сплату недоїмки №Ф-1597-58У від 14.02.2020, на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404-VІІІ державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Скакун Ілоною Олександрівною відкрито виконавче провадження №62869756 за спірною у справі постановою від 21.08.2020.
Згідно положень розділу VI Інструкції №449, порядок стягнення заборгованості з платників до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Із пояснень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29 293, 44 грн. обліковувалась у позивача станом на 14.02.2020 відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Відповідно до розділу VI Інструкції №449, у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
З наданих до суду доказів надіслання третьою особою спірної вимоги слідує, що останню направлено позивачу за її податковою адресою засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч.4 розділу VI «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки), зокрема їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
Зокрема, в третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Під час перебування справи у провадженні суду, представником третьої особи не надано до суду належних обґрунтувань щодо строків надіслання вимоги №№Ф-1597-58 від 14.02.2020 на адресу ОСОБА_1 , в якій сформована сума недоїмки вважалася неузгодженою.
Також, на наданій третьою особою до суду копії поштового повідомлення знаходиться відмітка пошти «за закінченням терміну зберігання» із датою «18.03.2020», та відповідно вбачається повернення адресату ДПС надісланої вимоги боржнику за закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні.
З огляду на викладене, суд вважає датою, з якої обраховується строк узгодження суми недоїмки саме: «18.03.2020».
Спірні правовідносини в частині визначення строків щодо узгодження суми недоїмки та пред`явлення вимоги до примусового виконання врегульовано Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI (в редакції станом на 18.03.2020 (дата узгодження суми заборгованості), вимога про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску є виконавчим документом, який виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VІІІ, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону №1404-VІІІ).
Так, відповідно до п. 7 ст. 13 Закону №2464-VI та вказаних вище положень розділу VI Інструкції №449, податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску, застосовувати відповідні заходи впливу та стягнення.
Згідно ч. 5 розділу VI «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку. Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності), зокрема, пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що вимога Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за №Ф-1597-58 від 14.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, який набуває відповідного статусу після процедури узгодження, визначеного в ній боргу.
Згідно наявної у справі вимоги ДПС із позначкою літери «У» вбачається відмітка набрання виконавчим документом законної сили «31.07.2020», та в самій спірній постанові про відкриття виконавчого провадження вказано дату набрання чинності - «31.07.2020».
Водночас, з урахуванням вищевказаних положень норм діючого законодавства, досліджених матеріалів справи, суд погоджується із позицією ОСОБА_1 щодо спливу визначеного законодавством тримісячного строку пред`явлення податкової вимоги за №Ф-1597-58 від 14.02.2020 з позначкою «У» до виконання, але не погоджується із датою спливу такого строку, та зазначає, що виходячи з наданої представником третьої особи копії поштового повідомлення, як доказу надіслання вказаної податкової вимоги позивачу, вбачається повернення на адресу контролюючого органу поштового відправлення із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», датованим «18.03.2020», а відтак, з урахуванням строків щодо дотримання процедури узгодження зазначеної суми недоїмки, передбачених ст. 25 Закону №2464-VI, п. 5 розділу IV Інструкції №449, датою узгодження (зокрема, датою набрання чинності) означеної вимоги є 19.03.2020, у зв`язку з чим, строк пред`явлення до виконання, що становить три місяці з дня узгодження суми боргу, закінчився 19.03.2020.
Натомість, під час розгляду означеної справи ані відповідачем, ані третьою особою не надано до суду жодного доказу на підтвердження дотримання строку пред`явлення вищезазначеної вимоги до примусового виконання в межах строку, визначеного законодавством.
Окрім того, суд зауважує, що третьою особою необґрунтовано належним чином вказану в п.5 податкової вимоги дату набрання чинності «31.07.2020», а представником відповідача в свою чергу не надано суду доказів встановлення узгодженості боргу за вимогою контролюючого органу, враховуючи великий проміжок часу, зазначеного у вимозі 14.02.2020 та вказаною датою набрання нею чинності 31.07.2020.
Суд вважає необхідним зазначити, що визначені законодавчими актами вимоги щодо строків пред`явлення, зокрема, до стягнення заборгованості фізичних осіб перед державою, чи виконання рішень судів та рішень органів державної влади відповідних виконавчих документів, є вимогами контролюючого характеру, які безпосередньо впливають на характер поведінки як платників податків, зборів та обов`язкових платежів, так і з боку представників органу державної влади.
Встановлені Законами № 1404-VІІІ та №2464-VI строки щодо пред`явлення вимоги про сплату недоїмки до виконання не можуть розцінюватись представником суб`єкта владних повноважень інакше, ніж це визначено Законом, такі дії останнього розцінюються як вчинені поза межами норм діючого законодавства та є протиправними, відповідно є наслідком порушення інтересів та прав платника податків.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ та ч. 4 розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції №512/2, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу для виконання.
У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
Суд вважає необхідним відмітити, що оскільки вимога за №Ф-1597-58У від 14.02.2020 є виконавчим документом, то в розумінні вимог положень Закону №1404-VІІІ має відповідати вимогам ст.4 зазначено Закону, зокрема: 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Враховуючи вищенаведене, та за відсутності належних доказів з боку відповідача та третьої особи, суд вбачає порушення положень ст. 4 Закону № 1404-VІІІ. Сформована податковим органом вимога за №Ф-1597-58У від 14.02.2020 містить в собі сумнівні відомості щодо набрання чинності даної вимоги, дані відомості не підтверджені представником третьої особи та не були належним чином з`ясовані відповідачем, а саме: державним виконавцем під час вирішення питання про відповідність даної вимоги вимогам до виконавчого документу та не вчинено усіх необхідних дій, що визначені ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VІІІ щодо примусового виконання рішення контролюючого органу та відповідно на дотримання п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VІІІ з метою захисту інтересів стягувача не вимагалася відповідна інформація щодо пред`явленої вимоги до примусового виконання.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що виконавчий документ (вимога Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за №Ф-1597-58У від 14.02.2020) надійшов до державного виконавця з пропуском строку для пред`явлення вимоги про її примусове виконання, державний виконавець зобов`язаний був повернути стягувачу без виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ, а не відкривати виконавче провадження №62869756, у зв`язку з чим, суд вважає, що державний виконавець діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачено Законом №1404-VІІІ, тобто, протиправно, постанова про відкриття виконавчого провадження №62869756 від 21.08.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Скакун Ілони Олександрівни щодо відкриття виконавчого провадження №62869756 суд зазначає, що така вимоги фактично зводиться до незгоди позивача із постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №62869756 від 21.08.2020, якій вже надана оцінка судом у цій справі, а тому означена позовна вимога не підлягає задоволенню судом.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до положень статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Натомість, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав вимог означених норм й не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій та постанови
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до вимог ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд,
Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62869756 від 21.08.2020, винесену державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Скакун Ілоною Олександрівною.
У задоволенні іншої частини позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 КАС України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст судового рішення складений 10.08.2021.

Суддя О.В. Царікова