Справа № 689/1235/21
Суддя: Соловйов А. В.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/1235/21
Провадження 2-а/689/22/21
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Соловйова А.В.,

при секретарі Цмикайло Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.06.2020 р. ЕАМ №2690183.

У позовній заяві посилається на те, що оскаржуваною постановою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за те, що він згідно посвідчення водія НОМЕР_1 на автомобілі марки Шевроле 15.06.2020 р. о 15:32 год. в смт. Калинівка Вінницької області керував ТЗ із швидкістю 101 км/год. в зоні дорожнього знаку 5.45 обмеження максимальної швидкості руху, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху (ТРУКАМ 000303), чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на 50 км/год.. Посилається на недоведеність інспектором його вини, та повідомив, що 15.06.2021 р. його не зупиняли працівники поліції і він не пред`являв посвідчення водія НОМЕР_1 , оскільки воно ним втрачене ще у 2018 році. Позивач також просив поновити йому строк на оскарження постанови, оскільки її копію він отримав тільки 25.06.2021 р..

В судове засідання позивач не з`явився, заявою просив розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Проти позову заперечив з мотивів вказаних у відзиві. Зазначив, що факт порушення був належно зафіксований, докази порушення були пред`явлені позивачу, права, передбачені у ст. 268 КУпАП, позивачу були роз`яснені, під час винесення постанови він був присутній. Відеозапис із нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 15.06.2020 р. за працівниками УПП у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки строк зберігання відеозаписів становить 30 діб та у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. В силу ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Позивач просить поновити строк на оскарження даної постанови, оскільки вона винесена 15.06.2020 р., а копію постанови про відкриття виконавчого провадження він отримав лише 25.06.2021 р.. Оскільки копію вказаної постанови позивач отримав тільки 25.06.2021 р., що випливає з матеріалів виконавчого провадження та відсутності доказів зворотнього, тому суд визнає пропуск строку оскарження постанови з поважної причини і поновлює його.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Постановою про адміністративне правопорушення ЕАМ №2690183 від 15.06.2020 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП за те, що 15.06.2020 р. о 15:32 год. в смт. Калинівка Вінницької області керував ТЗ із швидкістю 101 км/год. в зоні дорожнього знаку 5.45 обмеження максимальної швидкості руху, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху (ТРУКАМ 000303), чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на 50 км/год..

Зазначена постанова направлена на примусове виконання до Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Позивач посилається на те, що 15.06.2020 р. його не зупиняв працівник поліції, та він не пред`являв посвідчення водія, оскільки воно втрачене ще в 2018 р., автомобіль марки Шевроле йому не належить і він ним н6е керував. Факт втрати посвідчення підтверджується довідкою Регіонального сервісного центу ГСЦ МВС в Хмельницькій області № 31/22 - Л-23аз від 05.04.2021 р..

Заперечуючи проти позову, відповідач не навів доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваної постанови в частині складання її саме відносно позивача. Так, окрім постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 15.06.2020 р. в матеріалах справи відсутні фактичні дані, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Відеозапис із нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 15.06.2020 р. за працівниками УПП у Вінницькій області ДПП відсутні. У постанові про адміністративне правопорушення не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис згідно вимог ст. 283 КУпАП. На оглянутому в судовому засіданні відеозаписі видно транспортний засіб, але не його водія, що в сукупності з фактом втрати ОСОБА_1 посвідчення водія та територіальної віддаленості місця вчинення правопорушення від місця проживання позивача надає підстави для висновку про неналежне встановлення відповідачем особи порушника.

Зазначене твердження позивача відповідачем не спростовано належними доказами, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Однак, оскаржувана постанова містить лише описання адміністративного правопорушення та не містить усіх відомостей, передбачених п. 5 Розділу IV Інструкції №1395. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 р.), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів. У своєму рішенні від 10.02.1995 р., у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Оскільки відповідачем, в порушення приписів ч. 2 ст.77 КАС України, не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в матеріалах справи відсутні докази, з яких можливо поза розумним сумнівом встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1КУпАП , суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов задоволено, тому необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 241-246 КАС, суд

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Постанову серії ЕАМ №2690183 від 15.06.2020 р. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, - скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 454 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловйов А.В.