Справа № 420/1522/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1522/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Шарапи Д.С.,

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом капітана 1 рангу ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов капітана 1 рангу ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у неоформленні (незаповненні) ОСОБА_1 , кадровому офіцеру, посвідчення офіцера Збройних Сил України при фактичному поновленні з 14.11.2016р. у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 1 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р. після незаконного звільнення ОСОБА_1 з військової служби 14.11.2016р., визнання протиправною бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у неоформлені ОСОБА_1 припису на вибуття до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси для зарахування на військовий облік на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р., зобов`язання Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 1 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р. у встановленому законодавством порядку оформити та видати ОСОБА_1 посвідчення офіцера Збройних Сил України, як кадровому офіцеру, фактично поновленому з 14.11.2016р. у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України після незаконного звільнення з військової служби 14.11.2016р., зобов`язання Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р. у встановленому законодавством порядку оформити та видати ОСОБА_1 припис на вибуття до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси для зарахування на військовий облік, як кадровому офіцеру Збройних Сил України, звільненому з військової служби у відставку, стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної протиправної бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.03.2020р. було зупинено провадження по справі № 420/1522/20 за позовом капітана 1 рангу ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 10.02.2021р. поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24.03.2021р. продовжено строк підготовчого провадження у адміністративній справі на тридцять днів.

Ухвалою суду від 21.04.2021р. зупинено провадження по справі №420/1522/20 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів в Одеському окружному адміністративному суді на період запровадження в Україні карантинних заходів.

Ухвалою суду від 14.07.2021р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.07.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обгрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог позивач зазначив, що п.2 наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України №262 (по стройовій частині) від 26.12.2018р. відносно ОСОБА_1 прийнято рішення: про поновлення у списах особового складу Командування ВМС ЗС України та на всіх видах забезпечення з 14.11.2016р.; про виключення зі списків особового складу Командування ВМС ЗС України та зняття зі всіх видів забезпечення з 14.11.2016р. та направлення для зарахування на військовий облік до Приморського РВК м. Одеси. Позивач наголосив, що починаючи з 14.11.2016р. та у день видання наказу № 2626, він знаходився у вимушеному прогулі. ОСОБА_1 вказав, що на підставі наказу №262 відповідач був зобов`язаний видати йому офіційні документи, які він має пред`явити у Приморському РВК м. Одеси для зарахування на військовий облік, а саме: посвідчення офіцера ЗС України, яке засвідчує правовий статус військовослужбовця та службове становище; припис на вибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підтверджує направлення позивача до даного військового комісаріату. Однак, як зазначив позивач, за невідомих йому причин тривалий час відповідачем цього не було зроблено. Позивач вказав, що лише за наявністю вищезазначених офіційних документів він зможе реалізувати своє законне право бути взятим на військовий облік у Приморському РВК Одеси та отримати військовий квиток офіцера запасу, яким буде засвідчуватися юридичний факт перебування на військовому обліку зі всіма правовими наслідками, в тому числі у сфері пенсійного та соціального забезпечення. Так, позивач вказав, що військовослужбовець, звільнений з військової служби та не взятий на військовий облік у військовому комісаріаті, не може реалізувати своє право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" оскільки відповідно до діючого законодавства України всі документи для призначення такої пенсії (включаючи заяву про призначення пенсії) подаються військовослужбовцем, звільненим з військової служби до Пенсійного фонду України через військовий комісаріат. При цьому, позивач наголосив на тому, що найбільш суттєвими обставинами, які підтверджують заподіяння йому моральної шкоди, є: - свідоме, навмисне, систематичне та тривале порушення Командуванням ВМС ЗС України прав позивача, як військовослужбовця та громадянина України, у сфері грошового, пенсійного забезпечення та соціального захисту, протиправна бездіяльність Командування ВМС ЗС України, яку позивач оскаржує, що є, на його думку, за своєю суттю систематичним та тривалим знущанням над ним; - порушення нормального та звичного образу життя, а своєю протиправною бездіяльністю Командування ВМС ЗС України в черговий раз змусило позивача захищати свої права та законні інтереси, в тому числі і в судовому порядку, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, захисту та поновлення його порушених прав та законних інтересів, що за своєю суттю є здійсненням над позивачем морального насилля; - тривалість та глибина моральних страждань позивача, як громадянина, як кадрового офіцера ЗС України, як капітана 1 рангу, як батька та чоловіка.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказавши, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання посвідчення офіцера Збройних Сил України, припису на вибуття до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та листом відповідача відмовлено у видачі запитуваних документів. Так, представник відповідача вважає, що відсутні пістави для задоволення адміністративного позову, посилаючись на те, що відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 наказу Міністра оборони України від 10 квітня 1997 року № 117 Про посвідчення генералів (адміралів), офіцерів, прапорщиків (мічманів) Збройних Сил України посвідчення офіцерам, прапорщикам (мічманам), зокрема, видається: при присвоєнні перших офіцерських звань, військових звань прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям, залишеним на військовій службі в Збройних Силах України; при призові офіцерів, прапорщиків і мічманів запасу на військову службу до Збройних Сил України. Також представник відповідача зазначав, що відповідно до статті 33 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовий облік поділяється на облік призовників і облік військовозобов`язаних. Як зазначив представник відповідача, підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього зазначено в статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Так, відповідно до частини шостої статті 37 цього закону виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.

На даний час, як вказав представника відповідача, позивач не перебуває та не може перебувати на військовому обліку, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі. Вищевказані обставини, на думку представника відповідача, свідчать про відусутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України, командувача Військово-морськими Силами Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення командувача Військово-морськими Силами Збройних Сил України, оформленого наказом командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України №230 (по стройовій частині) від 14.11.2016 (п.1); зобов`язання командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України здійснити повний розрахунок по грошовому та матеріальному забезпеченню як військовослужбовця, звільненого з військової служби у відставку; стягнення з командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України моральної шкоди у розмірі 500000 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017р. за адміністративним позовом ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано рішення командувача Військово-морськими Силами Збройних Сил України, оформлене наказом командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України №230 (по стройовій частині) від 14.11.2016р. (пункт 1 наказу); зобов`язано командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України поновити капітана першого рангу ОСОБА_1 з 14.11.2016р. у списках особового складу командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення; зобов`язано командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України здійснити повний розрахунок капітана першого рангу ОСОБА_1 по грошовому та матеріальному забезпеченню як військовослужбовця, звільненого з військової служби у відставку; стягнуто з командування Військово-морськими Силами Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої протиправним рішенням моральної шкоди 50000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017р. апеляційну скаргу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017р. без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2019р. касаційну скаргу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року залишено без змін.

Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №262 від 26.12.2018р. (абзац 1 пункту 2 цього наказу) вирішено, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року по справі № 815/7098/16 капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 14 листопада 2016 року поновити у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 цього наказу, Командувач ВМС ЗС України наказав: з урахуванням повного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/5639/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 та рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 815/5826/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 , капітана 1 рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13 травня 2016 року № 428 з військової служби у відставку за пунктом б частини 7 статті 26 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що 14 листопада 2016 року справи та посаду здав. З 14 листопада 2016 року виключити зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, зняти зі всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м.Одеса.

Таким чином, відповідно до абзацу 2 пункту 2 цього наказу, прийнятого на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017р. по справі №815/7098/16, з 14 листопада 2016 року позивача виключено зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, знято зі всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м.Одеса.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. по справі №815/7098/16 задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень в порядку ст.383 КАС України; визнано протиправним рішення командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, прийняте на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року у справі № 815/7098/16, про поновлення ОСОБА_1 з 14.11.2016 року у списках особового складу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення, оформлене абзацом 1 п.2 наказу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, і таким, що порушує права позивача; визнано протиправним рішення командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та зняття зі всіх видів забезпечення з 14.11.2016 року, оформлене абзацом 2 п.2 наказу командування Військово-Морськими Силами Збройних Сил України №262 (по стройовій частині) від 26.12.2018 року, і таким, що порушує права позивача.

Листом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 08.01.2020р. №154/111/74, на звернення ОСОБА_1 щодо надання посвідчення офіцера Збройних Сил України, припису на вибуття до Приморського районного Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відмовлено (а.с.14-15).

Відповідно до п.9 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 389 військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань: ведуть облік осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до положень ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, відповідно до п. 215 якого військовослужбовцям, звільненим зі строкової військової служби у запас, командування військової частини видає обліково-послужну картку, припис, службову характеристику та медичну книжку. Військовослужбовці строкової військової служби за їх бажанням можуть бути звільнені в запас у власному цивільному одязі.

Пунктом 232 встановлено, що у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Аналізуючи вищевказані положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення № 1153/2008, суд прийшов до висновку, що відповідач, приймаючи наказ №262 від 26.12.2018р., зокрема, щодо направлення ОСОБА_2 для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м.Одеси, був зобов`язаний видати припис на вибуття до вказаного у наказі військового комісаріату.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідно до ч.6 ст.37 Закону виключенню з обліку підлягають громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі та позивач досяг граничного віку перебування в запасі, з тих підстав, що виключенню з військового обліку передує його зарахування, яке в даному випадку здійснено на виконання обов`язкового до виконання рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у неоформлені ОСОБА_1 припису на вибуття до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси для зарахування на військовий облік на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р.

При цьому, суд враховує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №128 лише 07.07.2020р. було внесено зміни до наказу Командування Військово - Морських Сил Збройних (по стройовій частині) від 26.12.2018р. №262, а саме, п.2 наказу скасовано (а.с.150).

Поряд з цим, 24.09.2020р., на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017р. по справі №815/7098/16, прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2020р. № 184 (а.с.151).

Враховуючи викладене та те, що рішення командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р., на підставі якого позивач просить суд зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_1 припис на вибуття до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси скасовано, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р. у встановленому законодавством порядку оформити та видати ОСОБА_1 припис на вибуття до Приморського районного військового комісаріату м.Одеси для зарахування на військовий облік, як кадровому офіцеру Збройних Сил України, звільненому з військової служби у відставку.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у неоформленні (незаповненні) ОСОБА_1 , кадровому офіцеру, посвідчення офіцера Збройних Сил України при фактичному поновленні з 14.11.2016р. у списках особового складу, суд зазначає наступне.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України

Пунктом 2.25. наказу Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170 посвідчення або військовий квиток військовослужбовця Збройних Сил України оформлюється та видається військовослужбовцям у тижневий строк після зарахування до списків особового складу військової частини (навчального центру).

Посвідчення офіцерів, прапорщиків (мічманів) видаються військовослужбовцям за місцем проходження військової служби кадровими органами органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ і закладів, що забезпечуються бланками посвідчень та в яких ведуться їх облік і звітність про використання. Посвідчення офіцера видаються військовослужбовцям під час: присвоєння первинних військових звань офіцерського складу; прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України з числа військовозобов`язаних, резервістів та військовослужбовців інших утворених відповідно до законів України військових формувань; призову офіцерів запасу на військову службу до Збройних Сил України.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 досягнув граничного віку перебування в запасі, відсутні підстави, передбачені діючим законодавством України, для видачі позивачу посвідчення офіцера Збройних Сил України.

Разом з тим, відсутність посвідчення офіцера Збройних Сил України не позбавляє права позивача на пенсійне забезпечення та отримання військового квитка офіцера запасу.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у неоформленні (незаповненні) ОСОБА_1 , кадровому офіцеру, посвідчення офіцера Збройних Сил України при фактичному поновленні з 14.11.2016р. у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 1 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р. після незаконного звільнення ОСОБА_1 з військової служби 14.11.2016р. та відповідно похідні вимоги про зобов`язання Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 1 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р. у встановленому законодавством порядку оформити та видати ОСОБА_1 посвідчення офіцера Збройних Сил України, як кадровому офіцеру, фактично поновленому з 14.11.2016р. у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України після незаконного звільнення з військової служби 14.11.2016р., є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Сама лише констатація порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для стягнення моральної шкоди.

Суд зазначає, що необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

Позивач, обґрунтовуючи нанесену йому моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн. зазначив, що обставинами, що підтверджують її, зокрема, є свідоме, навмисне, систематичне та тривале порушення відповідачем прав позивача, як військовослужбовця та громадянина України, у сфері грошового, пенсійного забезпечення та соціального захисту, протиправна бездіяльність відповідача в черговий раз змусило позивача захищати свої права та законні інтереси,

Однак, участь позивача в інших судових процесах з відповідачем не свідчить про наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача і завданою шкодою у вказаному позивачем розмірі.

Враховуючи вищевикладене та часткове задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, про недоведеність заявленої до стягнення моральної шкоди позивача та відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яка полягає у неоформлені ОСОБА_1 припису на вибуття до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси для зарахування на військовий облік на підставі рішення Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що оформлено абзацом 2 пункту 2 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 262 (по стройовій частини) від 26.12.2018р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 02.08.2021р.

Суддя К.О. Танцюра