Справа № 154/1541/21
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Баскаковій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавського Богдана Валерійовича та Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавського Б.В. про скасування постанови серії БАБ № 875451 від 29 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Даною постановою позивача було притягнуто до відповідальності за те, що він 29 квітня 2021 року о 17 годині 14 хвилин в місті Володимир-Волинському по вулиці Устилузькій керував автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, а саме був позбавлений права керування, а також не мав при собі діючого страхового полісу власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху (далі також - ПДР).

Позивач у позовній заяві не погодився із даною постановою. Вказав, що о 17 годині 14 хвилин 29 квітня 2021 він транспортним засобом не керував. В цей час автомобіль знаходився у користуванні іншої особи. Постанова про накладення адміністративного стягнення в його присутності поліцейським не складалась та йому не вручалась. Про неї він дізнався значно пізніше за викликом до відділу поліції.

Вважає дії та рішення поліцейського протиправними, а тому просив суд скасувати постанову серії БАБ № 875451 від 29 квітня 2021 року.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст. 268 КАС України у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року задоволено клопотання позивача, залучено до справи співвідповідачем Головне управління Національної поліції у Волинській області, поновлено строки для подання відзиву, у зв`язку з чим розгляд справи також було відкладено.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Рудись Р.В. позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Вказав на відсутність належної процедури притягнення позивача до відповідальності. За твердженнями представника позивачу взагалі не було відомо про факт його притягнення до відповідальності та складення оскаржуваної постанови. Долучений до справи відеозапис події не містить будь-яких відомостей про вчинення адміністративного правопорушення; повідомлення позивачу про здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення; роз`яснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП; роз`яснень за якого статтею КУпАП його притягується до відповідальності; прийняте процесуальне рішення у справі, тощо. Відеозапис не містить також відомостей про складення будь-яких процесуальних документів у справі, зокрема оскаржуваної постанови, її оголошення та вручення позивачу. Час здійснення відеозапису не збігається із часом правопорушення за яким позивача притягнуто до відповідальності та часом складення оскаржуваної постанови. Ствердив, що даний відеозапис є неналежним доказом у справі, оскільки був здійснений невідомою особою на невідомий технічний пристрій у невідомий час та в невідомому місці. Зазначив, що органом поліції не долучено до справи будь-яких доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у час і місці, викладених у постанові про притягнення його до відповідальності. Просив оскаржувану постанову скасувати. Надалі у наступне судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив. Вказав, що ОСОБА_1 був зупинений 29 квітня 2021 року о 17 годині 14 хвилин в місті Володимир-Волинському по вулиці Устилузькій, і при цьому керував автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, а також не мав при собі діючого страхового полісу цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з цим вважає постанову про притягнення його до відповідальності такою, що відповідає вимогам закону. Відеозапис здійснював нагрудним відеореєстратором. Просив відмовити в задоволенні позову. У наступні призначені судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, причин неявки не повідомив.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (в тому числі шляхом скерування позовної зави із додатками, ухвали про відкриття провадження у справі та повідомлення суду на офіційну електрону пошту) ГУНП у Волинській області свого представника до суду не скерувало, про причини неявки суд не повідомили, правом подачі відзиву щодо позову не скористались, інших заяв, зокрема про відкладення засідання, до суду не подавали.

Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, суд завершив розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України.

Вивчивши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються.

Згідно змісту оскаржуваної постанови серії БАБ № 875451 від 29 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень. Даною постановою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 29 квітня 2021 року о 17 годині 14 хвилин в місті Володимир-Волинському по вулиці Устилузькій керував автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, а саме був позбавлений права керування, а також не мав при собі діючого страхового полісу власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху.

Диспозиція ч.1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Диспозиція ч.4 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі - Закон № 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п.2.1 «а» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У відповідності до п.2.1 «ґ» ПДР - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

На підставі п.2.4 «а» ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року, № 580-VII, визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 222 КУпАП, органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтею 126 КУпАП.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі п.5-10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, визначених у статті 247 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, для прийняття законного рішення поліцейського про накладення адміністративного стягнення у провадженні про вчинення адміністративного правопорушення вказані норми у категоричній формі вимагають:

1.дотримання поліцейським встановленого порядку (правової процедури) у провадженні в справі про вчинення адміністративного правопорушення;

2.наявність у справі доказів вчинення адміністративного правопорушення;

3.всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин і доказів у справі в їх сукупності із врахуванням критеріїв належності, допустимості та достатності таких доказів.

В контексті наведеного слід відмітити, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Отже, дотримання передбаченої законом процедури та порядку провадження у справі про притягнення особи до відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.4 ст.126 КУпАП, органом поліції долучено до матеріалів справи відеозапис, який було оглянуто в судовому засіданні.

У відповідності до п.2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція № 1026), з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до п.5 розділу ІІ вказаної Інструкції № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі, тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Встановлено, що на долученому відповідачем відеозаписі зафіксовано приватну розмову між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , і він не містить жодної інформації про обставини провадження поліцейським справи про адміністративне правопорушення, зокрема:

- у ньому не зазначено відомості про місце, час проведення відеозапису, про особу, яка його проводила, інших осіб, які брали в цьому участь;

- у відеозаписі відсутня будь-яка інформація про будь-яке провадження в справі про адміністративне правопорушення; норму КУпАП за якою воно здійснювалось; осіб, які були присутніми при цьому, зокрема даних про інспекторів поліції, особи щодо якої здійснюється провадження; роз`яснення ОСОБА_1 прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП; складення будь-яких процесуальних документів;

- відеозапис не містить будь-якої інформації про вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія чи поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності; встановлення поліцейським відсутності таких документів у ОСОБА_1 чи відмови останнього пред`явити їх поліцейському;

- не встановлено за матеріалами відеозапису також факт відмови ОСОБА_1 підписати будь-який документ, зокрема оскаржувану постанову та отримати її примірник, хоч за змістом останньої позивач відмовився її підписувати та отримати копію постанови серії БАБ № 875451.

Разом з тим суд погоджується і з доводами представника позивача про те, що час відеозапису, який відображається у ньому, не відповідає часу вчинення правопорушення, який зазначається в оскаржуваній постанові та часу складення оскаржуваної постанови.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статей 73 та 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Такий висновок щодо застосування норми права в аналогічному спорі викладений у постанові КАС Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Отже, суд погоджується із доводами сторони позивача стосовно недотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, в частині незазначення технічного засобу, яким здійснено відеозапис, що долучений відповідачем до матеріалів справи.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17 та від 17 липня 2019 у справі № 295/3099/17.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Така позиція Пленуму Верховного суду України в аналогічних спорах продовжує застосовуватись також і Верховним Судом (постанова від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а; постанова від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17).

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу. Оскаржувана постанова також не містить жодних посилань на будь-які докази підтвердження вини позивача.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, яка була складена з порушенням встановленої процедури та без присутності позивача, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху в той день та час та в тому місці, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar vs. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис або фотофіксацію події, тощо, які повинні відповідати вимогам закону за критеріями їх належності та допустимості. Факт порушення позивачем Правил дорожнього руху може підтверджуватися у справі іншими об`єктивними доказами. Аналіз ст.283 КУпАП вказує на те, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Правова позиція з даного приводу в аналогічній справі також висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 338/1/17).

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів, що можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1 та 4 статті 126 КУпАП, крім оскаржуваної постанови поліцейського, відповідачем не надано.

Відтак, з врахуванням відсутності належних та допустимих об`єктивних доказів правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 та ч.4 ст.126 КУпАП, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.3 ст.186 КАС України, за наслідками розгляду даної справи суд прийшов до висновку про відсутність доказів події та вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.4 ст.126 КУпАП, а отже оскаржувану постанову слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора сектора реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавського Богдана Валерійовича та Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ № 875451 від 29 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень, а провадження у даній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

2.відповідачі:

2.1 Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: 43000, м. Луцьк, вулиця Винниченка, 11;

2.2 інспектор сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тарнавський Богдан Валерійович, службова адреса: 44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Соборна, 6.

Головуючий суддя: (підпис)

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер