Справа № 160/5200/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2021 року Справа № 160/5200/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА. ЛТД» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Обґрунтовуючи позов у заявах по суті Підприємство посилається на протиправність оскарженого рішення, яке прийняте відповідачем за наслідками проведеної камеральної перевірки щодо внесення позивачем змін до податкової декларації за травень 2019 року шляхом зменшення податкових зобов`язань ПДВ на суму 5649 грн. в результаті чого, останньому зменшено розмір від`ємного значення суми, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на цю ж суму. Позиція позивача полягає у тому, що він здійснює діяльність у сфері виробництва, виготовлення та реалізацією лікарських засобів та у силу законодавства України зобов`язаний здійснювати їх утилізацію через втрату ними лікувальних та профілактичних властивостей. Відповідно, якщо відбувається списання неякісних лікарських засобів Підприємство зазначає, що вони набувають статус «відходів» та фактично припиняють своє існування, а тому у нього як платника податків жодної компенсації за ці «колишні товари» не виникає, адже у такому випадку відсутній як покупець так і постачальник. З підстав викладеного позивач вважає, що після того, як ці «відходи» передаються спеціалізованому підприємству для утилізації та знищення, при цьому що жодної компенсації внаслідок цього також не відбувається, у нього відсутній обов`язок з нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за такими операціями, тобто операціями, коли лікарські засоби придбавалися для реалізації, але у подальшому набули статусу «відходи» та припинили своє існування унаслідок їх утилізації.
Ухвалою суду від 12.04.2021 р. справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та з-поміж іншого відповідачу надано термін для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав та заперечуючи проти його задоволення у відзиві на позовну заяву указав, що приймаючи оскаржене рішення діяв у спосіб передбачений законодавством України, з огляду на те, що позивачем не включено до складу податкової декларації з ПДВ суми податку по розрахунку коригування до податкової накладної в періоді складання розрахунку коригування, тобто у листопаді 2019 року.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Підприємство є суб`єктом господарювання юридичною особою приватного права, перебуває на обліку у контролюючих органах та є платником, у тому числі, податку на додану вартість. З установчих документів позивача слідує, що основним видом діяльності є оптова торгівля фармацевтичними товарами (код КВЕД 46.46).
Судом також встановлено, що у червні 2019р. позивачем зареєстровано податкову накладну від 31.05.2019 №193 на загальну суму 86 356,29 грн., в т.ч. ПДВ 5 649,48 грн., номенклатура медикаменти, до якої у листопаді 2020 року зареєстровано розрахунки коригування, а саме:
- від 09.11.2020 №23, код причини 104 - зміна номенклатури, в якому зменшено обсяг постачання по номенклатурі постачання - медикаменти на суму ПДВ 5 649,48 грн. та збільшено по номенклатурі постачання - відходи лікарських засобів на суму ПДВ - 5 649,48
- від 10.11.2020 №24, код причини коригування 103 - повернення товару або авансових платежів, в якому зменшено обсяг постачання по номенклатурі постачання відходи лікарських засобів на суму ПДВ - 5649,48 грн.
Посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку цього уточнюючого розрахунку, за результатами якої складено акт від 08.12.2020 №607/28-10-50-11-21947206, у висновках якого зафіксовано про порушення Підприємством вимог пп. 192.1.1 п. 192.1 ст.192 Податкового кодексу та п. 8 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість №21 від 28.01.2016 року, що призвело до:
- завищення позивачем від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд. 19 декларації) на 5649 грн.;
- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 декларації) по уточнюючому розрахунку за травень 2019р на 5649 грн.
Вважаючи вказане рішення протиправними і таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із цим позовом, оскільки за наслідками адміністративного оскарження рішень, скаргу Підприємства залишено без задоволення.
При вирішені спору суд виходить із того, що правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX ПК України.
Згідно з підпунктами «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 розділу V ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 розділу V ПКУ, у тому числі операції з безоплатної передачі.
Під постачанням товарів згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 розділу І ПК України розуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
При цьому товари - це матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення (підпункт 14.1.244 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Правила формування податкових зобов`язань з ПДВ та складання податкових накладних і їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) встановлено статтями 187 і 201 розділу V ПК України.
Згідно з пунктами 201.1 і 201.10 статті 201 розділу V ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений ПК України термін.
За змістом пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Отже положення наведених норм дають підстави для висновку про те, що у разі якщо товари придбаваються з метою використання або починають використовуватися у передбачених підпунктами а-г пункту 198.5 статті 198 ПК України операціях, то у платника податку на додану вартість виникає, зокрема, обов`язок щодо нарахування податкового зобов`язання.
Такими, виходячи із положень підпункту г пункту 189.5 статті 198 ПК України операції, які не є господарською діяльністю платника податку.
Під терміном «господарська діяльність» з метою застосування норм Податкового кодексу України розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
При цьому не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте з визначеного Податковим кодексом України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Тобто, з наведеного вище слідує, що не є господарською діяльністю операція, яка позбавлена розумної економічної причини, та сформована лише з метою отримання податкових вигод.
Слід зазначити, що статтею 2 Закону України «Про лікарські засоби» надане визначення лікарського засобу лікарський засіб; це будь-яка речовина або комбінація речовин (одного або декількох АФІ та допоміжних речовин), що має властивості та призначена для лікування або профілактики захворювань у людей, чи будь-яка речовина або комбінація речовин (одного або декількох АФІ та допоміжних речовин), яка може бути призначена для запобігання вагітності, відновлення, корекції чи зміни фізіологічних функцій у людини шляхом здійснення фармакологічної, імунологічної або метаболічної дії або для встановлення медичного діагнозу.
За змістом статті 21 цього Закону реалізація (відпуск) громадянам неякісних лікарських засобів або таких, термін придатності яких минув або на які відсутній сертифікат якості, що видається виробником, забороняється.
Згідно зі статтею 23 Закону України «Про лікарські засоби» неякісні лікарські засоби, включаючи ті, термін придатності яких закінчився, підлягають утилізації та знищенню. Утилізація та знищення лікарських засобів проводяться відповідно до правил, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, та інших вимог законодавства.
Тобто в разі виявлення неякісних лікарських засобів, включаючи тих, термін придатності яких закінчився, у суб`єкта господарювання виникає обов`язок щодо їх утилізації.
Утилізація за своєю сутністю зумовлена звичайним перебігом господарської діяльності. Необхідність здійснення таких дій, внаслідок яких лікарські засоби набувають статусу відходів, виникає внаслідок закупівлі, зберігання та реалізації лікарських засобів. Відтак, якщо брак, псування, закінчення строку придатності частини придбаних товарів відбулось за об`єктивних (тобто без проявів недбалості), таких що не перебували в прямій залежності від платника податку на додану вартість причин, сама по собі утилізація частини лікарських засобів в майбутньому та набуття такими статусу відходів не може свідчити про негосподарський характер операції з придбання товарів (лікарських засобів).
Таким чином, якщо операції зі списання лікарських засобів та набуття ними статусу «відходів» поставлені в залежність від діяльності платника податків на додану вартість, яка обумовлена його господарською діяльністю, тобто такою що спрямована на отримання доходу, передбаченого пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України обов`язку щодо визначення зобов`язань з податку на додану вартість за цими операціями, тобто операціями, коли лікарські засоби придбавалися для реалізації, але у подальшому набули статусу «відходи» та припинили своє існування унаслідок їх утилізації, у нього не виникає.
Відповідно до п.50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Згідно із п. 192.1 статті 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:
Підпунктом 192.1.1. передбачено, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:
а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;
б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.
Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.
За таких обставин, ураховуючи, що позивачем до податкової накладної помилково здійснено нарахування ПДВ (7 % - 5649,47 грн.) за операціями щодо придбання для реалізації лікарських засобів, які у подальшому набули статусу «відходи» та припинили своє існування унаслідок їх утилізації суд доходить висновку, що його дії, пов`язані зі зменшення обсягу податкових зобов`язань на цю ж суму ПДВ приписам податкового законодавства не суперечать, адже операції зі списання лікарських засобів безпосередню обумовлена господарською діяльністю Підприємства.
Відповідно, приймаючи оскаржене рішення відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством України не урахувавши усі обставини, що мали значення для його прийняття, а також постанови Верхового Суду від 19.06.2020 року у справі № 160/1446/19, предметом якої була податкова консультація надана відповідачем з питань, що фактично мали преюдиційне значення для цього спору.
Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА. ЛТД» судовий збір в розмірі 2270,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова