Справа № 420/3022/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3022/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо повернення заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , поданих ОСОБА_1 , про набуття громадянства України за територіальним походженням;

- зобов`язати відповідача розглянути заяви від 29 квітня 2020 року щодо набуття ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 громадянства України за територіальним походженням.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач наголошував, що 31 жовтня 2019 року він уклав договір правової допомоги із ОСОБА_7 , на підставі якого 29 квітня 2020 року він, як адвокат, звернувся до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС в Одеській області із заявами в інтересах її дітей про набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III).

Втім, позивачу було повідомлено, що відповідні заяви мають бути подані безпосередньо законним представником. Враховуючи, що батько дітей помер, а мати не володіє дійсним паспортним документом чи будь-яким документом, що посвідчує її особу, вказані дії є об`єктивно неможливими. Саме для вирішення цієї ситуації позивачем був укладений договір із матір`ю дітей, на підставі якого позивач й звернувся до органу ДМС.

Позивач вважає, що дії ГУ ДМС України в Одеській області у формі зупинення розгляду його заяв про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на підставі неможливості подавати відповідні заяви іншою особою, ніж законним представником, порушують професійні права адвоката та є протиправними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , окрім доводів викладених в позові, також наголосив на тому, що адвокат наділений правом на представництво неповнолітніх дітей перед будь-якими органами, в тому числі, ДМС.

При цьому, позивач послався на правові висновки Конституційного Суду України у рішенні від 30 вересня 2009 року у справі №1-23/2009, за якими визначено, що конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення «кожен має право на правову допомогу» (ч.1 ст.59) є нормою прямої дії (ч.3 ст.8 Закону №2235-ІІІ)), і навіть за умови, якщо це не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації».

Отже, незважаючи на те, що Закон України «Про громадянство України» не містить прямої згадки про адвоката, він не може тлумачитися таким чином, що обмежує право на правову допомогу.

До того ж, пунктом 2 Договору про надання правової допомоги передбачено повноваження адвоката на представництво інтересів клієнта, у тому числі і осіб, законним представником яких він є.

08 липня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, за яким відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно Закону №2235-III визначено вичерпний перелік осіб, які мають право звернення в інтересах неповнолітніх дітей із заявою про набуття права громадянства України за територіальним походженням. Зазначеним переліком не передбачено можливості такого звернення адвокатом, який відповідно до вимог чинного законодавства не є законним представником особи.

Разом з тим, відповідач наголошує, що до позовної заяви ОСОБА_1 не надано жодних належних або допустимих доказів того, що ОСОБА_7 є матір`ю та законним представником зазначених неповнолітніх осіб.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні на підставі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2459, згідно рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 19 жовтня 2012 року №2/198.

31 жовтня 2019 року адвокат ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги ОСОБА_7 , предметом якого зазначено представництво інтересів клієнта в судах, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, у підприємства, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, у тому числі, але не обмежуючись представництвом у всіх відділеннях реєстрації актів цивільного стану з питань отримання свідоцтва про народження, органах Державної міграційної служби України та центрах надання адміністративних послуг з питань, пов`язаних з оформленням документів, що посвідчують особу і громадянство довірителя і осіб, законним представником яких є клієнт.

29 квітня 2020 року на підставі вищезазначеного договору адвокатом ОСОБА_1., як представником матері - ОСОБА_7 в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подано до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС в Одеській області заяви про оформлення набуття дітьми громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Підставою для вчинення таких дій позивач зазначає неможливість матері ОСОБА_7 самостійно звернутися із відповідними заявами до уповноважених органів, так як остання не має в наявності чинного документу, що посвідчує її особу.

При цьому, факт того, що клієнт позивача ОСОБА_7 дійсно є матір`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджується Свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_1 , Серії НОМЕР_2 , Серії НОМЕР_3 , Серії НОМЕР_4 , Серії НОМЕР_5 , відповідно, та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 рудня 2019 року №495/10752/19 та є преюдиційною обставиною.

За результатами опрацювання звернень позивача, начальником Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС України в Одеській області складені рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до Закону України «Про громадянство України» відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які в подальшому направлено для погодження та затвердження до ГУ ДМС України в Одеській області та ДМС України.

На виконання дорученням ДМС від 13 січня 2015 року №Д/5/3-15 у Департаменті з питань громадянства, паспортизації та реєстрації розглянуто заяви та матеріали справ щодо оформлення набуття дітьми громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.3 ст.8 Закону №2235-III та листами Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 26 серпня 2020 року №6.4-8345/6-20, від 07 вересня 2020 року №№6.4-8762/6-20, 6.4-8763/6-20, 6.4-8764/6-20, 6.4-8765/6-20 справи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повернуто до ГУ ДМС України в Одеській області та зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що наразі прийняти позитивні рішення не вбачається за можливе, оскільки заявник ОСОБА_7 не може бути законним представником неповнолітніх дітей, відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України».

Згідно з п.93 Порядку розгляду ДМС України, її територіальними органами та територіальними підрозділами заяв і подань з питань громадянства України, рішення за якими приймає Президент України, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006), територіальний підрозділ ДМС України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Територіальний підрозділ ДМС України, до якого подано документи про оформлення набуття громадянства України знайдою, також одержує від відповідного органу реєстрації актів громадянського стану копію запису акту громадянського стану, який підтверджує, що новонароджену дитину знайдено на території України і батьки її невідомі.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ ДМС України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу ДМС України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

У зв`язку із тим, що станом на 02 листопада 2020 року заявником не усунено виявлених недоліків та не подано документів повторно, рішенням Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 02 листопада2020 року було припинено провадження по справам щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Позивач, вважаючи, що дії відповідача щодо повернення заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , поданих адвокатом ОСОБА_1. щодо набуття громадянства України за територіальним походженням, порушили його професійні права, як адвоката, звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що законний представник неповнолітніх дітей, а саме матір, не зверталася до уповноваженого органу міграційної служби, тобто, визначена національним законодавством процедура, дотримана не була. При цьому, суд першої інстанції визнав, що у спірних правовідносинах така підміна «законного представництва» законодавством не передбачена, що виключає право адвоката діяти в інтересах дітей свого клієнта у статусі «законного представника».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак вважає за необхідним зазначити про таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про громадянство України» дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Пунктом 3 Розділу I Порядку №215/2001 встановлено, що заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником. Заяву з питань громадянства дитини підписує один з її батьків або інший законний представник дитини.

За змістом пункту 5 Порядку №215/2001 заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. Заява та інші документи з питань громадянства дитини подаються одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника.

Зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України затверджені згідно з формами, що додаються до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року №715.

З аналізу наведених правових норм права та вимог підзаконних актів, які регулюють спірні правовідносини вбачається, що головною підставою для реєстрації дитини громадянином України є письмова заява про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням, яка подається особисто батьками дитини (подання заяви у вільній або усній формі не передбачено), а умовою для реалізації цієї заяви батьків є необхідний перелік документів, що подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, передбачений Порядком №215/2001.

Пунктом 43 Порядку №215/2001 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем (частина третя статті 8 Закону №2235-III), один із батьків дитини або інший законний представник подає документи, передбачені підпунктами «а» - «г» пункту 39 зазначеного Порядку, а також копію свідоцтва про народження дитини.

В силу ст.1 Закону №2235-III законні представники - це батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

Статтею 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, відповідно до ст.131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Незалежність адвокатури гарантується.

Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Так, з аналізу вказаних норм вбачається, що представництво інтересів на підставі укладеного договору про надання правової допомоги не може підміняти статус «законного представника» за спеціальним Законом України «Про громадянство України», яким визначено вичерпний перелік таких осіб, а саме: батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

Окрім того, згідно норм Закону України «Про охорону дитинства» та «Правил опіки та піклування», відповідні органи, які також можуть бути законними представниками, покликані захищати інтереси дитини, в тому числі і від батьків, опікунів, піклувальників.

Безумовно, всі уповноважені органи, приймаючи на розгляд звернення, повинні переконатися, чи є особа, яка супроводжує дитину, його законним представником - батьком, матір`ю або іншою особою, що має документальне підтвердження своїх повноважень. Також очевидним є те, що надання правової допомоги одному з батьків на підставі договору, не може наділяти адвоката правами «законного представника» по відношенню до неповнолітніх дітей клієнта адвоката. Спеціальне законодавство про адвокатуру жодним чином не передбачає набуття адвокатом таких повноважень під час надання правової допомоги, на чому безпідставно наголошує позивач.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи листів Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 26 серпня 2020 року №6.4-8345/6-20 (а.с.129), від 07 вересня 2020 року №№6.4-8762/6-20 (а.с.35), 6.4-8763/6-20 (а.с.82), 6.4-8764/6-20 (а.с.59), 6.4-8765/6-20 (а.с.106) та Рішень про припинення провадження за заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (а.с.36, 60, 83, 107,130) із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням вищезазначених дітей звертався до міграційної служби адвокат ОСОБА_1 як законний представник матері - ОСОБА_7 , що ним не заперечується.

Таким чином, визначена національним законодавством процедура звернення до уповноваженого органу дотримана не була, оскільки законний представник неповнолітніх дітей, а саме матір ОСОБА_7 , особисто не зверталася до міграційної служби.

Тобто, позивач, використовуючи статус адвоката та факт укладання договору про надання правової допомоги ОСОБА_7 , помилково ототожнив себе в спірних правовідносинах із спеціальним суб`єктом звернення - «законним представником».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що така підміна «законного представництва» законодавством не передбачена, що виключає право адвоката діяти в інтересах дітей свого клієнта у статусі «законного представника». Інакше регулювання вбачалося б неприпустимим, адже безперечно призвело до ризиків настання вкрай негативних наслідків для неповнолітніх дітей, так як не гарантувало б забезпечення найкращих інтересів дитини.

При цьому, посилання позивача на порушення відповідачем конституційного права кожного на правову допомогу, передбаченого ст.64 Конституції України, колегія суддів вважає недоречним, оскільки у даній справі ОСОБА_7 не була позбавлена права особистого звернення до міграційної служби з відповідними заявами для захисту прав її дітей у присутності фахівця права - адвоката ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховна Рада України, ратифікуючи Європейську конвенцію про здійснення прав дітей 1996 року, заявила, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; встановлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном).

Отже, можна констатувати, що Європейська конвенція про здійснення прав дітей має предметом свого регулювання правовідносини у даній справі. Метою цієї конвенції є надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Європейська конвенція про здійснення прав дітей, зокрема та серед іншого, зазначала в статті 4, що за винятком, передбаченого статтею 9, дитина має право подавати особисто або через інших осіб чи органи клопотання про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, що стосуються її у випадках, коли внутрішнє законодавство позбавляє суб`єктів батьківської відповідальності права представляти дитину в результаті виникнення у них конфлікту інтересів з останньою (в контексті зазначеного міжнародного акту, спеціальним представником може бути, зокрема, адвокат); в статті 5, як інші процесуальні права: права клопотати про одержання допомоги від відповідної обраної ними особи у висловленні ними своєї думки; права клопотати самостійно або через інших осіб чи органи про призначення окремого представника, а у відповідних випадках - адвоката; права призначити свого представника; права здійснювати деякі або всі права сторін у такому процесі.

Тобто, зазначені міжнародні акти, як найвищі інтереси дитини, ставлять максимальний обов`язок держави, як на законодавчому рівні так й на рівні адміністративного судового захисту, надавати можливість дитині (особі до 18 років) приймати безпосередню участь в справах щодо захисту своїх інтересів, особливо у випадку наявності конфлікту з особами, які несуть батьківську відповідальність, в тому числі призначати/обирати свого представника.

На підставі викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі №369/13467/20 дійшов до висновку, що неповнолітня особа, яка досягла 14-річного віку, може укладати договір з адвокатом виключно за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Однак, відсутність такої згоди не нівелює правових наслідків укладення такого договору та наділення адвоката повноваженнями на представництво, окрім випадків визнання такого договору недійсним у судовому порядку.

Так, дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що між позивачем - адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31 жовтня 2019 року укладено Договори про надання правової допомоги (а.с.43, ' 90)

Станом на час звернення до міграційної служби з відповідною заявою 29 квітня 2020 року, через представника, вказані особи досягли 14-річного віку. Таким чином, відповідач, приймаючи рішення про припинення провадження за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , поданих адвокатом ОСОБА_1., з підстав того, що він не може бути законним представником дитини, протиправно позбавив можливості вказаних осіб приймати безпосередню участь у справах щодо захисту своїх прав через адвоката.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для її часткового задоволення, скасування судового рішення та прийняття нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.1 ч.1 ст.317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції частково задоволено апеляційну скаргу, судові витрати понесені ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню у вказаній частині шляхом стягнення загальної суми судового збору у розмірі 4540 грн. (908,00 грн. *2 = 1816 грн. - за подання позову, 1362 * 2 = 2724 грн. - за подання апеляційної скарги) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДМС України в Одеській області.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо повернення заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , поданих адвокатом ОСОБА_1, щодо набуття громадянства України за територіальним походженням.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 29 квітня 2020 року, поданих адвокатом ОСОБА_1, щодо набуття громадянства України за територіальним походженням.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, 44, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_6 ) судовий збір за звернення до суду з позовом та апеляційною скаргою, в загальному розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12.08.2021 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.