Справа № 380/6779/21
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2021 року справа №380/6779/21
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мартинюка В.Я.
секретар судового засідання Новак Л.М.
представника позивача Хома М.В.
представника відповідача Горбань О.В.
представника відповідача Гураль В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного Управління Державної міграційної служби у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення №02-02/67 від 22.12.2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україні.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є громадянином Німеччини, який з 2006 року проживає і працює в Німеччині. В 2007 році отримав дозвіл на імміграцію у зв`язку із народженням доньки. Однак, в січні 2021 року отримав лист, в якому зазначено, що за результатами проведеної перевірки йому скасовано дозвіл на імміграцію. Вказане рішення відповідача не містить жодного обґрунтування, а містить лише посилання на норми права, які є незастосовними у даному випадку. Стверджує, що він відповідач повинен був зазначити конкретний випадок, передбачений законом, щоб скасувати дозвіл на імміграцію. Окрім того, зазначає, що у згаданому листі йде мова про дозвіл на імміграцію від 2003 року, в оскаржуваному рішенні зазначена дата дозволу 2011 рік. При цьому, дозвіл був виданий в 2007 році. Вказує, що на момент отримання дозволу на імміграцію був батьком дитини, яка є громадянкою України з народження. Відтак, твердження відповідача, що позивач не подав жодних документів на підтвердження наявності підстав для отримання дозволу є невірним. Стверджує, що у даній справі рішення було прийнято непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача.
Представник позивача просить позов задоволити з урахуванням наведених мотивів.
У своїх запереченнях відповідач зазначає, що жодного документа, який би підтверджував наявність у іноземця підстав для отримання дозволу на імміграцію, визначених міграційним законодавством, подано не було. Вказує, що позивач на момент звернення із заявою (30.10.2007 року) про надання дозволу на імміграцію в Україну не мав на це правових підстав, оскільки його донька набула громадянство України 30.08.2008 року та надав неправдиві відомості, а при прийнятті рішення ВГІРФО УМВСУ у Львівській області були грубо порушені вимоги Закону України «Про імміграцію», що призвело до прийняття рішення без наявних на те підстав та документів.
Представники відповідача проти позову заперечують, просять в його задоволенні відмовити повністю.
Ухвалою суду від 11.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 24.06.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.
Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 03.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.
Позивач є громадянином Німеччини, що підтверджується копією його паспорта № НОМЕР_1 , який міститься в матеріалах справи.
Позивач перебуває на території України на підставі посвідки на постійне місце проживання серія НОМЕР_2 виданої ВГІРФО УМВСУ у Львівській області 19.01.2008 року.
Підставою для отримання дозволу на імміграцію в Україну та, як наслідок, посвідки на постійне проживання було народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дочки позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 05.06.2007 року та довідкою про реєстрацію особи громадянином України №22 від 30.10.2008 року.
Згідно вказаної довідки ОСОБА_2 є громадянином України з 30.05.2007 року.
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №02-02/67 від 22.12.2020 року на підставі п.16 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання скасована на підставі підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання.

Не погодившись із таким рішенням позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є рішення Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №02-02/67 від 22.12.2020 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року №2491-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2491-III).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно із п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 Закону №2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Частиною 5 цієї ж норми передбачено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3, 6 частини третьої статті 4 цього Закону (ч.6 ст.9 Закону №2491-III).

Пунктом четвертим ч.7 ст.9 Закону №2491-III встановлено, що крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України.

Пунктами першим та шостим ч.1 ст.12 Закону №2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; в інших випадках, передбачених законами України.

Як передбачено у п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 року, з наступними змінами та доповненнями, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Будь-яких зауважень з боку управління ВГІРФО УМВСУ у Львівській області щодо наданих позивачами документів, їх нестачі, підробки, чи їх невідповідності встановленому зразку на момент розгляду цих документів зазначено не було (Висновок щодо законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_3 від 22.12.2020 року).

При цьому, відповідач посилається на те, що позивач на момент звернення із заявою про надання на імміграцію в Україну, а саме 30.10.2007 року, не мав на це правових підстав, оскільки його донька набула громадянство України 30.08.2008 року.

Однак, у матеріалах справи наявна довідка про реєстрацію особи громадянином України №22 від 30.10.2008 року видана Відділом громадянства, паспортної та імміграційної служби Управління МВС України у Львівській області, відповідно до якої дочка позивача ОСОБА_2 є громадянином України з 30.05.2007 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття спірного рішення.

Окрім того, відповідно до п.22 Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затвердженого постановою Кабінету Міністру України №1983 від 26.12.2002 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1983), для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Проаналізувавши згаданий висновок, суд вважає, що він не містить вичерпних підстав для скасування рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну позивача, передбачених ч.1 ст.12 Закону №2491-III.

При цьому, відповідач за наявності обставин, що слугували підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію, без встановлення будь-яких винних дій з боку позивача, прийняв рішення про скасування такого дозволу та, як наслідок, скасування посвідки на постійне проживання.

Не можна залишити поза увагою і те, що скасування рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну позивача за наявності інформації про громадянство України доньки позивача з 30.05.2007 року (довідка про реєстрацію особи громадянином України №22 від 30.10.2008 року видана Відділом громадянства, паспортної та імміграційної служби Управління МВС України у Львівській області), вказує на необґрунтованість, недобросовісність, нерозсудливість та непропорційність спірного рішення.

Наведе дозволяє прийти до висновку, що прийняте відповідачем рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №02-02/67 від 22.12.2020 року не відповідає визначеним у пунктах 1, 3, 5, 6 та 8 ч.2 ст.2 КАС України критеріям правомірної поведінки у спірних правовідносинах, а тому його слід визнати протиправним.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області №02-02/67 від 22.12.2020 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Січових Стрільців, 11; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 серпня 2021 року.

Суддя В.Я.Мартинюк