Справа № 300/2446/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 серпня 2021 рокуСправа № 300/2446/21 пров. № А/857/12223/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання - Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву про відвід судді Качмара Володимира Ярославовича у справі за позовом ОСОБА_1 до Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України про визнання протиправним наказу та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 червня 2021 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду та ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року про повернення позовної заяви, -

ВCТАНОВИВ:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа №300/2446/21 (апеляційне провадження №№А/857/12223/21, А/857/13207/21) за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 червня 2021 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду та ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року про повернення позовної заяви.

3 серпня 2021 року апеляційним судом зареєстровано заяву скаржника про відвід судді Качмара В.Я. Вказана заява мотивована тим, що даний суддя розглядаючи справу (809/2609/15) за позовом ОСОБА_1 про скасування наказів та поновлення на посаді помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної групи в березні 2016 року виніс завідомо незаконне рішення.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності після вирішення питання про відвід головуючого судді.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника відповідача, стосовно поданої заяви, проаналізувавши доводи, наведенні у заяві про відвід судді Качмара В.Я., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першої статті 7 Закону №1402-VIII кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд відповідно) від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом частини другої статті 37 КАС суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 39 КАС відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Разом з тим, підставою для відводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи заінтересованості судді. Питання про існування фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не лише має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

При цьому, частиною четвертою статті 36 КАС встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно частини третьої статті 40 КАС питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Необхідно зазначити, що мотивуючи заяву про відвід судді Качмара В.Я. скаржник покликається на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року у справі №809/2609/15 (головуючий суддя Качмар В.Я., судді Гінда О.М., Ніколін В.В.), яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 2 листопада 2016 року та вважає таку завідомо неправосудним рішенням, що позбавило його права на отримання чергового військового звання, права на отримання житла та пенсії у збільшеному розмірі. У справі №809/2609/15 позивач у позові просив

визнати протиправними дії Начальника (тепер начальник управління персоналу - заступник начальника штабу Командування Повітряних Сил ЗСУ (далі Командування) в частині прибуття позивача до Командування для визначення подальшого службового використання;

зобов`язати Начальника та Командувача забезпечити позивачу повноцінне виконання службових обов`язків на посаді фахівця юридичної служби в авіаційній військовій частині Івано-Франківського гарнізону, а саме помічника командира в/ч НОМЕР_1 по правовій роботі, що відповідає штатному розпису званню «майор»;

скасувати розпорядження Командувача від 03.07.2015 №350/104/1699/дск про тимчасове допущення позивача до виконання обов`язків за посадою помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи в/ч НОМЕР_2 (далі Помічник);

скасувати п.8 наказу Командувача (по особовому складу) від 11.08.2015 №345 (далі Наказ №345) про призначення позивача на посаду Помічника;

скасувати наказ Головнокомандувача від 29.04.2015 про відрядження майора ОСОБА_2 у відрядження без виключення із списків особового складу частини.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі №809/2609/15 позов задоволено частково. Зобов`язано Командувача вирішити питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника командира з правової роботи - начальника юридичної групи в/ч НОМЕР_1 (далі Помічник-1) після настання правових підстав для звільнення із займаної посади в порядку пунктом 6 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) військовослужбовця, який займає цю посаду. В решті позовних вимог відмовлено. За наслідками апеляційного перегляду цієї постанови таку було скасовано в частині задоволення позову та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В розрізі викладено необхідно вказати, що висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких не влаштовує учасника справи.

Також, у самій заяві про відвід судді Качмара В.Я. Демянів І.М. використовує образливі слова на висловлювання в сторону судді, на що суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зауважити, що образливі та лайливі слова, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їхнім представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ані в заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ані у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Використання учасниками судового процесу ненормативної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах й у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі та гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зухвала поведінка заявника з використанням адресованих суду образливих висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що в розумінні ЄСПЛ, практика якого є джерелом права, констатується як зловживання правом на подання заяви. Так Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Зокрема, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14.05.2004, заява № 67208/01; «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04.02.2003, заяви № 61164/00 і № 18589/02; «Guntis Apinis проти Латвії» від 20.09.2011, заява № 46549/06).

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов взявши до уваги, також, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 14 березня 2019 року у справі №9901/34/19.

Одночасно апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 44 КАС учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Суд апеляційної інстанції підкреслює, що свобода вираження поглядів сторонами у залі суду не є необмеженою і певні інтереси, такі як авторитет суду, є достатньо важливими для виправдання обмежень цього права (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маріапорі проти Фінляндії», заява № 37751/07, § 62, від 06.07.2010).

Тому, хоча сторони й мають право коментувати процес здійснення правосуддя для того, щоб захистити свої права, їхня критика не повинна виходити за певні межі. Зокрема, потрібно розрізняти критику та образу. Якщо єдиною метою будь-якої форми вираження поглядів є образа або зазіхання на гідність суду або його членів, належна санкція не буде, в принципі, становити порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що виправдовується потребою захисту авторитету суду (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Скалка проти Польщі», заява № 43425/98, § 34, від 27.05.2003; «Садай проти Туреччини», заява № 32458/96, § 36, від 30.03.2006, та «Жугіч проти Хорватії», заява № 3699/08, § 45, від 31.05.2011).

Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що висловлювання заявника, які він використовує у поданих до суду документах в цій справі, вийшли за межі простої критики рішень суддів та перетворилися на особисту критику суддів, звинувачення їх у непрофесійності, що свідчить про явну неповагу до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміст заяви позивача про відвід судді Качмара В.Я. та наведені в їх обґрунтування обставини, не містять даних, які б викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, вказували на його заінтересованість в результаті розгляду справи, при здійсненні правосуддя у цій справі.

Отже, наведені позивачем мотиви у заяві, не є підставою для відводу судді Качмара В.Я. у відповідності до приписів статей 36, 37 КАС.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, а тому підстави для його задоволення відсутні.

Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи приписи цієї статті, заяву про відвід судді Качмара В.Я. необхідно передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС.

Керуючись статтями 31, 36, 37, 39, 40, 321, 325, 328 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати заявлений відвід судді Качмару Володимиру Ярославовичу необґрунтованим.

Питання про вирішення відводу судді Качмара Володимира Ярославовича передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
А. Р. Курилець