Справа № 200/8168/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року справа №200/8168/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача - Кравченко О.С., відповідача - ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП : 44070187) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року (повний текст складено 18 січня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/8168/20-а (суддя І інстанції - Дмитрієв В.С.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП : 44070187) до ОСОБА_1 про стягнення з платника податків податкового боргу, -

У С Т А Н О В И В:

2 вересня 2020 року Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 39525,03 грн., а саме: орендна плата з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18010900) в сумі 37126,21 грн.; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код бюджетної класифікації 18010300) в сумі 2398,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач самостійно не погашає суму заборгованості з орендної плати з фізичних осіб та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, тому позивач просить стягнути суму боргу у судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 200/8168/20-а у задоволенні позову - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

В судовому засіданні проведено заміну позивача у справі з Головного управління ДПС у Донецькій області () на Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП : 44070187).

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував відповідач наголошуючи на законності принятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - Головне управління ДПС Донецької області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач - фізична особа ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Як убачається з матеріалів справи, за відповідачем обліковується податковий борг з орендної плати з фізичних осіб в сумі 37126,21 грн., а саме:

- 15181,31 грн. - борг виник 11 вересня 2019 року, нараховано згідно податкового повідомлення рішення форми "Ф" від 29 травня 2018 року №-0522 за 2018 рік на суму 28767,38 грн., на підтвердження направлення на адресу відповідача податкового повідомлення-рішення до суду надано копію корінця зазначеного рішення та рекомендоване повідомлення (а.с. 12, зворотній бік);

- 10639,99 грн. борг виник 29 серпня 2019 року , нараховано згідно податкового повідомлення рішення форми "Ф" від 30 червня 2019 року №-0522 за 2019 рік на суму 10639,99 грн. (а.с. 14);

- 2929,95 грн. борг виник 29 серпня 2019 року , нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми "Ф" від 30 червня 2019 року №-0522 за 2019 рік (а.с. 14);

- 8374,96 грн. - борг виник 23 липня 2020 року, нараховано згідно податкового повідомлення-рішення форми "Ш" від 23 березня 2020 року № на суму 8374,96 грн., на підтвердження направлення на адресу відповідача податкового повідомлення-рішення до суду надано копію корінця зазначеного рішення та рекомендоване повідомлення, з якого убачається, що поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с. 28-30).

Доказів оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень сторонами суду не надано.

Витягом з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах справи, підтверджується, що за відповідачем обліковується податковий борг з орендної плати з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18010900) в сумі 37126,21 грн. (а.с.149- 150).

27 грудня 2017 року ГУ ДФС у Донецькій області сформовано податкову вимогу за формою "Ф" № 339847 на суму 5185,69 грн.

На підтвердження направлення на адресу відповідача вимоги, до суду надано копії корінця податкової вимоги від 27 грудня 2017 року№339847та рекомендоване повідомлення (а.с. 8).

Вказана вимога не оскаржувалась, не відкликалась.

Надаючи правову оцінку правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до частини першої статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.39 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання

Підпунктом 4.1.1. пункту 4.1 статті 4 ПК України встановлено, що кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Судом встановлено, що податковий борг визначений в результаті не сплати відповідачем грошових зобов`язань з орендної плати за землю.

10 березня 2009 року між Слов`янською райдержадміністрацією орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі щодо передання в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0167 для ведення фермерського господарства. За умовами зазначеного договору орендна плата вноситься у розмірі 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 947,40 грн. за рік (78,95 грн. щомісячно) (а.с. 66-67).

Також 10 березня 2009 року між Слов`янською райдержадміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі щодо передання в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0166 для ведення фермерського господарства. За умовами зазначеного договору орендна плата вноситься у розмірі 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3007,56 грн. за рік (250,63 грн. щомісячно) (а.с. 68).

7 листопада 2016 року між сторонами укладені додаткові угоди до договорів оренди землі від 10 березня 2009 року, якими вирішено в пункті 9 договору оренди землі слова "у розмірі 1 відсотка" викласти в наступній редакції: "у розмірі 3 (трьох) відсотків" (п. 1.2 додаткової угоди); у зв`язку зі зміною розміру орендної плати Орендарю здійснити перерахунок річного розміру орендної плати з 1 січня 2016 року (п. 2 додаткової угоди) (а.с. 63,64).

Тобто, у по 31 грудня 2015 року орендна плата за землю відповідачем повинна вноситися у розмірі 1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Разом з тим, згідно з розрахунками грошових зобов`язань з орендної плати за землю, що надані позивачем, встановлено, що за 2014 та 2015 рік здійснено розрахунок зобов`язань ОСОБА_1 з орендної плати за землю із розрахунку 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Вказане свідчить, що реалізація суб`єктом владних повноважень щодо управлінської функції шляхом нарахування орендної плати за землю ОСОБА_1 за період 2014-2015 року у розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, здійснено безпідставно.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2019 року по справі №243/271/19 вирішено:

- договір оренди землі, укладений 10 березня 2009 року між Слов`янською райдержадміністрацією та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженцем м. Краснодон Луганської області, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Слов`янським РВ УМВС України в Донецькій області 7 липня 2000 року, щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0166 площею 39,5725 га, в тому числі 37,8725 га ріллі, 1,7000 га пасовищ із земель сільськогосподарського призначення Билбасівської селищної ради, зареєстрований в Слов`янському районному відділі Донецького регіонального філіалу державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 04 від 10 березня 2009 року - розірвати;

- договір оренди землі, укладений 10 березня 2009 року між Слов`янською райдержадміністрацією та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженцем м. Краснодон Луганської області, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Слов`янським РВ УМВС України в Донецькій області 7 липня 2000 року, щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0167 площею 12,1275 га, в тому числі 12,1275 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення Билбасівської селищної ради, зареєстрований в Слов`янському районному відділі Донецького регіонального філіалу державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 06 від 10 березня 2009 року - розірвати.

При цьому, з приписів ч. 3 ст. 653 ЦК України слідує, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Рішення суду по справі №243/271/19 набрало законної сили 19 квітня 2019 року.

Проте, згідно розрахунку грошових зобов`язань з орендної плати за землю за 2019 рік податковим органом здійснено розрахунок зобов`язань ОСОБА_1 з орендної плати за землю за період з 1 січня 2019 року по 15 травня 2019 року (за 135 днів) (а.с. 15).

Тобто, відповідачем неправомірно здійснено нарахування вказаних грошових зобов`язань по 15 травня 2019 року.

При цьому, квитанціями про сплату орендної плати за землю, що містяться в матеріалах справи підтверджується сплата відповідачем орендної плати за землю у належному розмірі.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем неправомірно нарахованоОСОБА_1 заборгованість з оренди землі.

Проте, суд ураховує, що питання правомірності нарахованих грошових зобов`язань не є предметом даного позову.

Стосовно посилань позивача на предмет доказування у даній справі, а саме на обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

За пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

При цьому, пунктом 95.2. статті 95 ПК України визначено два альтернативних види направлення платнику податків податкової вимоги: вимога може бути надіслана або вручена такому платнику.

Згідно з пунктом 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 1 розділу V Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом МіністерствафінансівУкраїнивід 30 червня 2017 року № 610 (далі також Порядок № 610) визначено, що після отримання контролюючим органом повідомлення про вручення поштового відправлення (у тому числі із зазначенням причин невручення за їх наявності) платнику податків податкової вимоги таке повідомлення передається податковому керуючому.

На корінці податкової вимоги проставляється:

-дата вручення контролюючим органом податкової вимоги, якщо вона вручається платнику податків під розписку:

посадовою особою юридичної особи або відокремленого підрозділу юридичної особи;

фізичною особою або її законним чи уповноваженим представником;

-дата надсилання контролюючим органом податкової вимоги, якщо вона надсилається листом з повідомленням про вручення, - працівником контролюючого органу;

-дата фактичного вручення податкової вимоги поштовою службою - працівником контролюючого органу.

Суд зазначає, що з матеріалів справи неможливо встановити, яка саме поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідача, опис відправленої кореспонденції до суду позивачем не надавалися.

Крім того, в порушення Порядку № 610, після отримання контролюючим органом повідомлення про вручення поштового відправлення, на корінці податкової вимоги не проставлена дата надсилання контролюючим органом податкової вимоги, якщо вона надсилається листом з повідомленням про вручення та дата фактичного вручення податкової вимоги поштовою службою.

При цьому, відповідач заперечує отримання листа з вимогою або сповіщення про надіслання вимоги та податкового повідомлення - рішення від 29 травня 2018 року №-0522 та від 23 березня 2020 року №.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексуадмінстративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, суд вважає, що позивачем не надано до суду належних доказів, які підтверджують факт направлення відповідачу податкової вимоги від 27 грудня 2017 року форми "Ф" № 3398-47, податкового повідомлення-рішення від 29 травня 2018 року №-0522, податкового повідомлення-рішення від 23 березня 2020 року №, що за приписами Податкового кодексу України виключає можливість стягнення з платника податків податкового боргу.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № П/811/2406/17, яка судом враховується при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів ввважає помилковим посилання позивача на правову позицію Верховного суду, викладену у постановах від 19 березня 2019 року по справі №808/8020/14, від 20 жовтня 2020 року справа №140/30/20, від 07.09.2018 року по справі №826/13663/15, яка викладалась за іншими фактичними обставинами справи і яку не можна вважати релевантною до даної справи.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення з платника податків податкового боргу задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП : 44070187) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 200/8168/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 200/8168/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 10 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко