Справа № 464/7343/17
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 серпня 2021 року

м. Київ

справа №464/7343/17

адміністративне провадження №Зі/9901/72/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Стеценка С. Г. розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід суддів Берназюка Я. О., Коваленко Н. В. та Шарапи В. М. у справі № 464/7343/17 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування припису, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року,

УСТАНОВИВ:

10 серпня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В. та Шарапи В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід колегії суддів та на підставі положень ч. 4 ст. 40 КАС України заяву про відвід передано на розгляд судді, який не входить до складу суду у цій справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В. та Шарапи В. М. у справі № 464/7343/17 передано для вирішення судді Стеценку С. Г.

Вирішуючи дану заяву про відвід, Верховний Суд виходить з такого.

В обґрунтування поданої заяви про відвід ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають про те, що дії колегії суддів Верховного Суду під час відкриття касаційного провадження у справі ставлять під сумнів безсторонність та об`єктивність цих суддів, оскільки дають підстави вважати, що скаржнику у цій справі надано значні переваги.

Зокрема, на підтвердження своїх доводів про упередженість та необ`єктивність колегії суддів заявники вказують на такі процесуальні недоліки, допущені, на їх думку, колегією суддів під час відкриття касаційного провадження:

- колегія суддів, постановляючи ухвалу від 25 червня 2021 року про відкриття касаційного провадження у справі № 464/7343/17, не перевірила отримання Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові (Інспекція ДАБК у м. Львові) повного тексту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2021 року саме 12 березня 2021 року та відповідно, не встановила дотримання строків касаційного оскарження, визначених статтею 329 КАС України, та не вирішила належним чином питання про поновлення процесуальних строків;

- колегія суддів ухвалою від 29 квітня 2021 року залишила касаційну скаргу Інспекції ДАБК у м. Львові без руху у зв`язку з несплатою скаржником судового збору за подання касаційної скарги, що, на думку заявників, свідчить про прихильність суддів до скаржника, оскільки вважають, що Інспекція ДАБК у м. Львові таким чином порушила процесуальних обов`язок щодо своєчасної сплати судового збору;

- колегія суддів, відкриваючи касаційне провадження у справі № 464/7343/17, не врахувала, що скаржником не дотримано вимоги щодо детального обґрунтування у касаційній скарзі неправильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права;

- колегія суддів, постановляючи ухвалу від 29 квітня 2021 року про залишення без руху касаційної скарги Інспекції ДАБК у м. Львові, вийшла за межі вимог касаційної скарги та предмету спору, оскільки за власною ініціативою спонукала скаржника до одночасного оскарження постанови суду апеляційної інстанції у частині закриття справи про адміністративне правопорушення;

- колегія суддів, постановляючи ухвалу від 25 червня 2021 року про відкриття касаційного провадження у справі № 464/7343/17, не перевірила повноваження представника Інспекції ДАБК у м. Львові - Сапіги А. В., яка подавала заяву про усунення недоліків касаційної скарги, на здійснення представництва органу місцевого самоврядування;

- у касаційній скарзі Інспекція ДАБК у м. Львові посилалась лише на правові позиції Верховного Суду, сформульовані у постановах, в яких до складу колегії входили суддя-доповідач Берназюк Я. О. або інші судді з цієї колегії, що, на думку заявників, може свідчити про намагання скаржника вплинути на колегію суддів у цій справі.

Перевіривши доводи заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відводу колегії суддів, з огляду на таке.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Між тим, будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість колегії суддів в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у їх неупередженості з доводів заяви про відвід не вбачається.

На підставі викладеного, обставини, якими заявники обґрунтовують свою заяву, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності колегії суддів оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів, як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», яким керується Європейський суд з прав людини.

Поряд з цим, слід звернути увагу на таке.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень (ЄДРСР) повний текст постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2021 року у справі № 464/7343/17 (номер в ЄДРСР 95409155) був оприлюднений 12 березня 2021 року, а тому відлік строку на касаційне оскарження з цієї дати відповідає вимогам статей 251 та 329 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відкриття касаційного провадження на підставі касаційного скарги, в якій Інспекцією ДАБК у м. Львові наведені обґрунтування щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій окремих положень законів України «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності» та зазначено про неврахування, на думку скаржника, судами попередніх інстанцій деяких висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду, узгоджується з вимогами статті 328 КАС України.

Частиною другою статті 332 КАС України встановлено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Вищезазначені статті не обмежують повноваження адміністративного суду щодо залишення касаційної скарги без руху у разі недотримання скаржником вимог до оформлення касаційної скарги залежно від того, чи належить суб`єкт оскарження до суб`єкта владних повноважень чи до суб`єкта приватного права.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 віднесена до кола осіб, які мають повноваження вчиняти дії від імені Інспекції ДАБК у м. Львові, у тому числі підписувати документи. При цьому касаційна скарга підписана в.о. начальника Інспекції ДАБК у м. Львові Павлишин Т.

Отже, наведені доводи та мотиви заяви про відвід колегії суддів Берназюк Я.О., Коваленко Н.В. та Шарапа В.М. спростовуються відповідними положеннями КАС України та обставинами, встановленими колегією суддів під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на наведені норми процесуального права та проаналізувавши викладені в заяві доводи, приходжу до висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу суддів Берназюка Я. О., Коваленко Н. В. та Шарапи В. М. у справі № 464/7343/17.

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід суддів Берназюка Я. О., Коваленко Н. В. та Шарапи В. М. у справі № 464/7343/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

С.Г. Стеценко,

Суддя Верховного Суду