Справа № 200/7332/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 р. Справа№200/7332/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про: визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.04.2021 року Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 13.04.2021 року пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснивши розрахунок пільгового стажу роботи з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року у пропорції кожний повний рік роботи за 9 місяців відповідно до роз`яснення № 8 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.04.2021 року Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 13.04.2021 року пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснивши розрахунок пільгового стажу роботи з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року у пропорції кожний повний рік роботи за 9 місяців відповідно до роз`яснення № 8 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.04.2021 року він звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак рішенням від 21.04.2021 року управління відмовило в призначенні пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Позивач зазначає, що додатково листом Селидовське ОУПФУ повідомило, що пільгові періоди роботи з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року не розраховувались відповідно до роз`яснень № 8 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року, так як робочі професії позивача не відповідають нормативам п. 1, п. 2 даного роз`яснення. Позивач вказує на те, що відповідач безпідставно не врахував при призначенні пенсії роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 року, оскільки всі посади на яких він працював, передбачені Списком № 1, отже Селидовське ОУПФУ при призначенні пенсії повинно було розрахувати його пільговий стаж із застосуванням роз`яснень № 8 від 20.01.1992 року. Крім того, позивач вказує, що розрахунок пільгового стажу із застосуванням роз`яснень № 8 повинно здійснюватися наступним чином: 22 роки х 12 місяців (у пропорції 1 рік за 12 місяців) = 264 місяці, 22 роки х 9 місяців (у пропорції 1 рік за 9 місяців) = 198, 264 місяців - 198 місяців = 66 місяців (додаткові місяці роботи згідно роз`яснень № 8) х 12 місяців = 5 років 6 місяців (додаткові роки роботи згідно роз`яснення № 8). Позивач вказує, що його пільговий стаж з урахуванням додаткового стажу відповідно до роз`яснень № 8 складає 28 років 02 місяці 23 дні, отже, на його думку він має достатній пільговий стаж для призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на вказані обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного судочинства України від 18 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного судочинства України від 15 липня 2021 року замінено відповідача у справі Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на правонаступника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

13.04.2021 року позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 21.04.2021 року позивачу було відмовлено в призначенні пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку за нормами ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 25 років в підземних умовах.

Страховий стаж позивача з урахуванням наданих документів на момент звернення складав 23 роки 02 місяці 01 день, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 1 - 22 роки 07 місяців 14 днів.

11.05.2021 року відповідачем було направлено відповідь на адвокатський запит, в даній відповіді роз`яснювалось позивачу, що право на пенсію за нормами ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 позивач набуде за умови роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та набуття права 25 років пільгового стажу роботи в пільгових умовах або за нормами п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 після досягнення 50 років за наявності наявним стажем за умови підтвердження атестації робочих місць. Також, відповідач повідомив, що періоди пільгової роботи з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року зараховано відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за винятком страйків, безкоштовних відпусток та курсів.

Крім того, відповідач вказує на те, що робочі професії позивача не відповідають нормам п. 1, 2 роз`яснень № 8, отже, відповідні роз`яснення не можуть бути застосовані при розрахунку пільгового стажу позивача.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, отже, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний НОМЕР_2 (а.с. 5-6).

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зареєстровано в якості юридичної особи 27.06.2002 року за № 0008761, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за № 13486010.

9 жовтня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України».

Пунктом 2 вищезазначеної Постанови № 925 вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком.

Відповідно до зазначеного Переліку територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом приєднання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є правонаступником Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Судом встановлено, що 13.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 59).

До заяви позивачем були надані наступні документи: паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер, трудову книжку серії НОМЕР_3 від 15.04.1997 року, диплому про навчання серії НОМЕР_4 від 24.06.1996 року, довідки, що підтверджують пільговий характер роботи видана ВП «Шахта «Курахівська» № 121 від 31.03.2021 року, № 16 від 31.03.2021 року, довідка про підземні спуски видана ВП «Шахта «Курахівська» № 122 від 31.03.2021 року, № 123 від 31.03.2021 року, довідка, що підтверджує пільговий характер роботи видана Шахтоуправлінням «Покровське» № 227 від 09.04.2021 року, довідка про заробітну плату видана ВП «Шахта «Курахівська» № 142 від 25.03.2021 року.

21 квітня 2021 року Селидовським об`єднаним управління пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії (а.с. 56-58)

Зі змісту рішення встановлено, що відповідно до наданих документів страховий стаж складає 23 роки 02 місяці 01 день, в тому числі стаж підземної роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах складає 22 роки 07 місяців 14 днів.

За таких обставин відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 25 років в підземних роботах.

Право на пенсію за нормами ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 заявник набуде за умови роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та набуття 25 років пільгового стажу в підземних умовах або за нормами п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 після досягнення 50 років за наявним стажем за умови підтвердження атестацією робочих місць.

З матеріалів справи встановлено, що представник позивача - адвокат Варченко Ольга Олександрівна звернулась до начальника Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із адвокатським запитом, відповідно до якого просила надати інформацію які періоди страхового стажу ОСОБА_2 , не враховано та на якій підставі під час розгляду заяви про призначення пенсії № 1349 від 13.04.2021 року, інформацію на якій підставі страховий стаж ОСОБА_1 , не пораховано Селидівським ОУПФУ відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 та диплому серії НОМЕР_4 , інформацію на які підставі стаж роботи за Списком № 1 ОСОБА_1 не пораховано Селидівським ОУПФУ відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». А саме періоди з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року на підставі роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час розгляду заяви про призначення пенсії № 1349 від 13.04.2021 року (а.с. 9).

Листом від 11 травня 2021 року № 931/8 Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило представника позивача, що до страхового стажу ОСОБА_2 враховані всі без виключення періоди трудової діяльності на підставі долучених до заяви документів та з застосуванням ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Періоди пільгової роботи з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року зараховано відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того вказав, що вищезазначені періоди не мають підстав для зарахування посилаючись на роз`яснення № 8 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року, так як робочі професії заявника не відповідають п. 1, п. 2 даного роз`яснення (а.с. 10).

Позивач не погодившись з рішенням Селидовського ОУПФУ Донецької області про відмову в призначенні пенсії та з розрахунком пільгового стажу без врахування роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 року, звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 14 Закону № 1788, а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлено, що позивач 21.01.1997 року прийнятий на роботу до Шахтоуправління «Курахівське» ВО «Селидіввугілля» на посаду учня гірника підземного; 09.04.1997 року присвоєна кваліфікація гірника підземного 2 розряду; 05.11.1997 року звільнений за власним бажанням; 09.12.1998 року прийнятий на роботу до Шахтоуправління «Курахівське» ВО «Селидіввугілля» на посаду машиніста підземного устаткування 3 розряду; 27.11.1999 року звільнений за власним бажанням; 29.02.2000 року прийнятий на роботу на шахту «Краснолиманська - Західна» на посаду машиніста підземного устаткування 2 розряду з повним робочим днем під землею; 01.08.2004 року переведений на посаду машиніста підземного устаткування 3 розряду з повним робочим днем під землею; 30.04.2007 року переведений на посаду машиніста підземного устаткування 2 розряду з повним робочим днем під землею; 30.11.2007 року переведений на посаду машиніста підземного устаткування 3 розряду з повним робочим днем під землею; 25.03.2013 року переведений на посаду стажера гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті тимчасово по 18.04.2013 року; 11.11.2013 року переведений на посаду гірничого майстра з повним робочим днем в шахті; 21.01.2014 року звільнений за власним бажанням; 28.01.2014 року прийнятий гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті з випробувальним терміном один місяць; 03.03.2014 року переведений гірничим майстром підземним на дільницю відновлювальних робіт (а.с. 17-18).

Суд зазначає, що у вищезазначені періоди позивачем виконувались роботи на посадах, які віднесені до Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 24.03.1994 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року, отже, позивач у спірний період виконував роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно розрахунку стажу встановлено, що періоди роботи ОСОБА_1 з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року зараховано до пільгового стажу, як професії передбачені Списком № 1 Постанови № 202 підземні, сп. 1, р. 1, п-р. 1, п. а-в (а.с. 30).

Відповідно до вказаного розрахунку вбачається, що загальний страховий стаж позивача складає 23 роки 02 місяці 1 дні, в тому числі стаж на підземних роботах - 22 роки 07 місяців 14 днів (а.с. 30).

Суд зазначає, що відповідач відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказував про відсутність необхідного стажу роботи в підземних умовах, тобто 25 років.

Однак на думку позивача, відповідач при розрахунку стажу роботи в підземних умовах протиправно не застосував Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок нарахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але не відпрацювавши повного стажу, передбаченою зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:

- кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого проказу за 1 рік роботи 3 місяці;

- кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.

Крім цього, Кабінет Міністрів України 22.02.1992 прийняв Постанову № 81 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення", у якій є Додаток, який містить Перелік проектів нормативних актів щодо застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", який у свою чергу містить Документи, що затверджуються міністерствами. Серед цих документів є Роз`яснення від 20.01.1992 № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На даний час Постанова КМУ № 81 від 22.02.1992 є чинною.

Тобто, відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 року № 8, основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи є наявність 10- річного стажу на підземних роботах, стаж яких відповідно у позивача є та складає: 22 роки 07 місяців 14 днів.

Отже, стаж роботи позивача за Списком № 1 підлягає додатковому зарахуванню як кожний повний рік роботи на відповідних посадах за 9 місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі № 200/7764/19-а, у постанові Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 333/3704/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу не були застосовані положення Роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 року, а отже, прийняте відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії від 21 квітня 2021 року прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити з 13.04.2021 року пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснивши розрахунок пільгового стажу роботи з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року у пропорції кожний повний рік роботи за 9 місяців відповідно до роз`яснення № 8 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова "може".

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 13 квітня 2021 року з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд наголошує на тому, що не приймає розрахунок пільгового стажу із застосуванням роз`яснень № 8 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року наведений позивачем у позовній заяві, оскільки, суду не наведено на підставі якого нормативно - правового акту проведений такий розрахунок, а положення Роз`яснень № 8 не визначає такого порядку розрахунку додаткового підземного стажу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.04.2021 року Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 13 квітня 2021 року з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частино 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 908 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.04.2021 року Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 13.04.2021 року пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснивши розрахунок пільгового стажу роботи з 21.02.1997 року по 05.11.1997 року, з 09.12.1998 року по 27.11.1999 року, з 29.02.2000 року по 22.01.2014 року, з 28.01.2014 року по 22.03.2021 року у пропорції кожний повний рік роботи за 9 місяців відповідно до роз`яснення № 8 Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.04.2021 року Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 13 квітня 2021 року з урахуванням висновків суду.

В частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Повний текст рішення складено та підписано 11 серпня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська