Справа № 640/3317/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 640/3317/21 пров. № А/857/11536/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

з участю секретаря судового засідання Квітовської Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Національного агентства з питань запобігання корупції до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанов за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року (суддя першої інстанції Сасевич О.М., м. Львів),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року Національне агентство з питань запобігання корупції звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про:

скасування постанови від 19.01.2021 про відкриття виконавчого провадження №6400149, винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C.;

скасування постанови від 19.01.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн, винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C.;

скасування постанови від 19.01.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмір 185,70 грн., винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача було залучено ОСОБА_1 .

Заявою від 21.04.2021 року позивачем було змінено предмет позову, з урахуванням чого просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову від 19.01.2021 про відкриття виконавчого провадження №64200149, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C.;

визнати протиправною та скасувати постанову від 19.01.2021 у ВП №64200149 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C.;

визнати протиправною та скасувати постанову від 19.01.2021 у ВП №64200149 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмір 185,70 грн., винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року позов було задоволено частково. Скасовано постанову від 19.01.2021 року у ВП №64200149 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Національного агентства з питань запобігання корупції судовий збір в сумі 1513,33 грн 33 коп.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Вважає, таке постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що 19.01.2021 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було пред`явлено виконавчий лист від 05.01.2021 №380/6820/20. Отже, виконуючи приписи чинного законодавства України, відповідачем 19.01.2021 було відкрито виконавче провадження №64200149 з примусового виконання виконавчого листа від 05.01.2021 №380/6820/20, про що прийнято відповідну постанову. Крім того, відповідно до імперативних вимог закону відповідачем також було одночасно винесено постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Законом передбачено обов`язок державного виконавця виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

У судовому засіданні представник відповідача Семен І.Р. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Представник позивача Дубаневич О.З. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити дії, а саме: видалити з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію ОСОБА_1 , подану 04.07.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 позов ОСОБА_1 було задоволено повністю. Повне рішення було складене 09.11.2020 та отримане Національним агентством з питань запобігання корупції 16.11.2020.

15.12.2020 Національним агентством з питань запобігання корупції було подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року у справі №380/6820/20.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративним судом від 29.01.2021 вказану апеляційну скаргу залишено без руху. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження й особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі №380/6820/20 було відкрито апеляційне провадження в справі та одночасно зупинено дію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20.

За наслідком апеляційного провадження в справі №380/6820/20 було ухвалено постанову від 11.03.2021, якою апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 без змін.

Також встановлено, що Національним агентством з питань запобігання корупції 12.03.2021 року було виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року у справі №380/6820/20.

Із матеріалів справи видно, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року у справі №380/6820/20 було звернуте до примусового виконання.

Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист від 05.01.2021 №380/6820/20, у якому зазначено про його видачу на підставі рішення від 02.11.2020 у справі №380/6820/20, яке набрало законної сили 10.12.2020.

Такий виконавчий лист було подано для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким 19.01.2021 прийнято постанову ВП №64200149 про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, відповідачем також прийнято постанову від 19.01.2021 ВП №64200149 про стягнення з позивача 24 000,00 грн виконавчого збору та постанову від 19.01.2021 ВП №64200149 про стягнення з позивача 185,70 грн витрат виконавчого провадження.

06.04.2021 року виконавче провадження №64200149 було закінчене за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі №380/6820/20 було задоволено заяву представника Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання виконавчого листа №380/6820/20 від 05.01.2021 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що видача виконавчого листа від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 базувалася на нормах чинного законодавства України, позаяк, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 на той час було чинним і підлягало виконанню. Державним виконавцем також було прийнято оскаржувані постанови від 19.01.2021 в час, коли вказане рішення суду було чинним, його дія не була зупинена і воно підлягало примусовому виконанню. Отже, вчиняючи дії для примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та приймаючи 19.01.2021 постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, державний виконавець діяв у повній відповідності з нормами закону та його рішення узгоджуються з ними. Відтак, правових підстав для висновку щодо протиправності рішень (постанов) державного виконавця, які оспорюються позивачем у цій справі, суд не знайшов. Разом з тим, суд зазначив, що у даному випадку державним виконавцем фактично не вживалися заходи для примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20, які би мали своїм безпосереднім наслідком його виконання, а тому безпідставним є стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №64200149.

Отже, з огляду на відсутність у спірної постанови від 19.01.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн такої властивості, як протиправність, суд вважав належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача у спосіб скасування цієї постанови.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Встановлено, що 02.11.2020 була оголошена вступна та резолютивна частини рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/6820/20, а повне рішення в цій справі складено 09.11.2020.

Отже, строк для апеляційного оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року у справі №380/6820/20 сплив 09.12.2020 й цього дня таке рішення набрало законної сили.

Разом з тим, процесуальний закон обумовлює випадки подання апеляційної скарги після закінчення такого строку та можливість його поновлення. А саме, відповідно до ч. 2 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Однак, сам по собі факт подання апеляційної скарги поза межами строку для апеляційного оскарження не зупиняє дію судового рішення, яке набрало законної сили внаслідок спливу строку для апеляційного оскарження.

Натомість дія оскаржуваного рішення може бути зупинена лише відповідним рішенням апеляційного суду у відповідній ухвалі, у випадку поновлення судом строку на апеляційне оскарження (відповідно до ч. 4 ст. 300 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, та обставина, що позивачем було оскаржено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 до суду апеляційної інстанції 15.12.2020 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, самостійно не вплинула на чинність такого рішення. Дія рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 була зупинена ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 про відкриття апеляційного провадження.

Таким чином, видача виконавчого листа від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 базувалася на нормах чинного законодавства України, так як рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 на той час було чинним і підлягало виконанню.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було прийнято оскаржувані постанови від 19.01.2021 на момент, коли рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 було чинним, його дія не була зупинена і воно підлягало примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VІІІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно частин першої-четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 вказаного Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно частин 1, 2 ст. 42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження

Згідно з п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу від 29.09.2016 року №2832/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вчиняючи дії для примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та приймаючи 19.01.2021 постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, державний виконавець діяв у повній відповідності з нормами закону та його рішення узгоджуються з ними.

При цьому, безпідставними є покликання позивача на ту обставину, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі №380/6820/20 виконавчий лист від 05.01.2021 було визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки зі змісту такої ухвали видно, що при її постановленні суд керувався тим, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 було самостійно виконане Національним агентством з питань запобігання корупції 12.03.2021, що є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Указана обставина не підтверджує доводи позивача щодо протиправності чи то видачі виконавчого листа, чи то вчинення державним виконавцем дій на примусове виконання рішення суду за таким виконавчим документом, чи то прийнятих ним рішень.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування постанови від 19.01.2021 року у ВП №64200149 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн, виходячи з наступного.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження №6400149 винесена 19.01.2021.

Водночас, постанова про закінчення виконавчого провадження №6400149, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду винесена державним виконавцем 06.04.2021.

Отже, рішення в добровільному порядку у десятиденний строк не було виконано, а тому дії виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Висновки суду першої інстанції про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 виконано в добровільному порядку 12.03.2021, невідкладно після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови за апеляційною скаргою Національного агентства, є помилковими, оскільки відкриття провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) уже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно.

У даному випадку, те що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 у справі №380/6820/20 виконано 12.03.2021 після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови за апеляційною скаргою Національного агентства свідчить про фактичне виконання рішення, а не про добровільне його виконання.

Враховуючи, що добровільного виконання рішення не відбулося, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та одночасно стягнуто виконавчий збір.

Також матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем було понесено певні витрати, які пов`язані з примусовим виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року у справі №380/6820/20. Зокрема, ним було винесено в рамках виконавчого провадження відповідні постанови, використано автоматизовану систему виконавчого провадження, виготовлено постанови у паперовому вигляді, скеровано їх засобами поштового зв`язку боржникові й таке інше.

За такого правового регулювання та обставин справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових B.C. діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про визнання протиправними та скасування постанов від 19.01.2021: про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмір 185,70 грн., є безпідставною, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, рішення суду необхідно скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Національного агентства з питань запобігання корупції відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 12.08.2021.