Справа № 160/4328/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2021 року Справа № 160/4328/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Спасової І.Г.,
представника відповідача: Стороженка А.І.,
представника третьої особи: Свистунова А.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
23 березня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава (далі - ТУ ДБР у м. Полтаві, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 24.02.2021 року № 20-о про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису;
- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, або, у разі її ліквідації на день ухвалення судового рішення, на посаду слідчого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з аналогічними функціональними обов`язками;
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що звільнення позивача з посади оскаржуваним наказом у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису та необхідністю заміщення даних посад державної служби особами рядового та начальницького складу прямо суперечить підпункту 4 пункту 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань». Водночас, позивач, як особа, яка працювала в умовах режимних обмежень та мала доступ до інформації зі ступенем секретності цілком таємно та таємно, відповідно до п.7 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 414, мав переважне право залишатися на роботі у разі вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, тим більше, що позивача наявні на утриманні двоє малолітніх дітей, проте, таке право позивача проігноровано відповідачем. Також позивачеві в порушення норм трудового законодавства не пропонувалося відповідачем обійняти посаду слідчого одного з чотирьох слідчих відділів територіального управління Державного бюро розслідування у м. Полтаві (до змін у штатний розпис слідчих відділів було три) або іншу рівнозначну посаду в територіальному управлінні ДБР, розташованому у місті Полтаві. Також позивач наголошував, що сам факт внесення змін до штатного розпису державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці та скорочення штатної чисельності працівників, що мало місце у даному випадку, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи. Звільненню позивача з посади не передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця. Фактично відбулася лише зміна назви посади позивача, що не призвело до змін структури та завдань ТУ ДБР у м. Полтаві, а також не призвело до скорочення посади, яку обіймав позивач. Кількість слідчих слідчих відділів не було скорочено, а навпаки, збільшено, розміри посадових окладів слідчих слідчих відділів залишилися також не зміненими. Зміна категорії посади не призвела до скорочення посад слідчих слідчих відділів ТУ ДБР у м. Полтаві при відсутності змін в посадових обов`язках, розміру посадового окладу, відсутності зміни правого статусу ТУ ДБР у м. Полтаві у 2020-2021 роках. Безпосередня діяльність позивача як до 27.12.2019р. (набуття чинності змінами до закону України «Про Державне бюро розслідувань»), так і після (до моменту звільнення) полягала у виконанні тих же службових обов`язків, основним із яких було здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень. При цьому, статус слідчого, визначений Кримінально-процесуальним кодексом України, та його повноваження, є незмінними. За обсягом та переліком функціональних завдань та обов`язків, повноважень і відповідальністю посади слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві та слідчих першого, другого, третього або четвертого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві є аналогічними та рівнозначними посадами. Таким чином, в організаційній структурі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, займана позивачем посада залишилась, але дещо змінилась її назва. При цьому, доказів зміни правового статусу, обсягу завдань і основних функцій слідчого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві не існує. До того ж, станом на день звільнення позивача директор ТУ ДБР у м. Полтаві був особою начальницького складу ДБР та не був керівником державної служби, до повноважень якого б згідно зі ст.17 Закону України «Про державну службу» відносилося звільнення державних службовців, тому підписання ним оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади державної служби є протиправним. Крім цього, в оскаржуваному наказі зазначено, що його прийнято на підставі п. 1 ч. 1, 4 ст.87 Закону України «Про державну службу», але з дещо відмінним формулюванням ніж закріплений в пункті 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», а саме зазначено: «припинити державну службу та звільнити ... у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису», отже, оскаржуваний наказ прийнято на підставі невизначеній статтею 87 Закону України «Про державну службу». Фактично, відбулась зміна категорії посади позивача (а не скорочення посади) та введено посади іншої категорії. Стосовно зміни категорії посади без фактичного скорочення такої посади (кількість слідчих слідчих відділів не скорочено, а збільшено), та, як наслідок, наступне звільнення працівників, Закон України «Про державну службу» не передбачає, тому прирівняння відповідачем понять «скорочення посади» та «зміна категорії посади» законом не передбачено. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували кількісні зміни чисельності або штату та факт пропозиції позивачу інших посад у реорганізованому органі з урахуванням того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019р. №305-ІХ передбачено збільшення штатної чисельності працівників Державного бюро розслідувань з 1500 до 1600 осіб. Крім того, у врученому позивачеві попередженні про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, не зазначено дату, з якої позивача належало звільнити з зазначених підстав, водночас, ані по спливу 30 календарних днів (як то передбачено ч.3 ст.87 Закону №889-VIII), ані по спливу 2 місяців (як то передбачено ст.49-2 Кодексу законів про працю) звільнення не відбулось. Видача таких попереджень «наперед», «коли настануть сприятливі умови» носить явно протиправний характер. Таким чином попередження про звільнення без зазначення дати такого звільнення не дає підстав вважати, що позивач був належним чином повідомлений про наступне звільнення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4328/21 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 28 квітня 2020 року о 13:00 год.
Одночасно із позовною заявою позивачем надано до суду заяву про забезпечення доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №160/4328/21 залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків заяви шляхом подання до суду уточненої заяви про забезпечення доказів із обґрунтуванням необхідності саме забезпечення доказів у розумінні ч.1 ст.114 КАС України.
05 квітня 2021 року до канцелярії суду від позивача надійшла уточнена позовна заява у зв`язку із допущенням помилок в первісному позові (у даті вручення повідомлення про наступне вивільнення позивача, назві посади позивача, назві органу, що виніс наказ про присвоєння рангу державного службовця позивачеві, без зміни підстав та предмету позову) та клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №160/4328/21 повернуто позивачеві.
21 квітня 2021 року до канцелярії суду від представника Державного бюро розслідувань надійшло клопотання, в якому останній просив залучити до участі у справі ДБР у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Крім того, до наданого 21 квітня 2021 року до канцелярії суду клопотання представника Державного бюро розслідувань були долучені витребувані ухвалою суду від 29 березня 2021 року документи.
22 квітня 2021 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та витребувані ухвалою суду від 29 березня 2021 року документи.
У відзиві ТУ ДБР у м. Полтаві пред`явлений позов не визнало та заперечувало проти його задоволення, посилаючись на те, що у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.12.2019р. року №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», яким змінено правовий статус ДБР з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, розпочато ряд комплексних заходів щодо реформування існуючої системи, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, як структурно-організаційного, процедурного, так і кадрового характеру, через що наказами ДБР від 15.10.2020р. №581 затверджено структуру ТУ ДБР у м. Полтавіта від 15.10.2020р. №583 внесено зміни до переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу. На підставі положень ст.12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» наказом ДБР від 20.10.2020 року №197 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві на 2020 рік» (у редакції наказу Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 року №303 ДСК «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань») внесено зміни №6 до штатного розпису ТУ ДБР у м. Полтаві, які вводились в дію з 01.03.2021 року. Так, згідно з додатком до наказу ДБР від 20.10.2020р. №197ДСК посади державної служби виведені зі штатного розпису та водночас введено нові посади (іншої категорії) рядового і начальницького складу у новостворених відділах згідно з новою структурою територіального управління. Отже, посади державної служби у раніше діючих підрозділах, зокрема, у Другому слідчому відділі (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) 20 штатних посад слідчих скорочено. Тож, відбулось скорочення посади позивача. При цьому, у затвердженому штатному розписі по ТУ ДБР у м. Полтаві на 2021 рік (наказ ДБР від 25.01.2021р. №42ДСК) посада державної служби, як і рівнозначні їй посади в ТУ ДБР у м. Полтаві відсутні. При цьому, переведення працівників ТУ ДБР у м. Полтаві як державних службовців зі скорочених посад державної служби на введені посади інших категорій (посади осіб рядового і начальницького складу) без проведення конкурсу на таку посаду ані Закону України «Про Державне бюро розслідувань», ані Законом України «Про державну службу» не передбачено. Саме у зв`язку із цим в ДБР був розпочатий масовий конкурс на заміщення особами посад рядового і начальницького складу, в якому позивач також брав участь, втім, за результатами цього конкурсу позивача не було визначено переможцем. Накази ДБР від 15.10.2020р. №581 та від 20.10.2020р. №197ДСК позивачем не оскаржувалися. Також позивач безпідставно робить висновок про встановлення приписами підпункту 4 пункту 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» імперативного обов`язку у разі визначення посад слідчих державних службовців посадами рядового і начальницького складу автоматично переводити їх на такі посади, як і те. що слідчі не можуть бути звільнені саме з цих посад (зміни категорії посади), бо такий висновок є наслідком помилкового тлумачення позивачем цієї норми. Також безпідставними є посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України в частині закріпленого обов`язку роботодавця перевести за погодженням особи, посада якої скорочується, останню на рівнозначну або нижчу вакантні посади та враховувати наявність у працівника переважного права залишення на роботі, бо відповідно до ст.49-2 КЗпП України (в редакції Законів України від 19.09.2019р. №117-ІХ, від 12.12.2019р. №378-ІХ та від 14.01.2020р. №440-ІХ) передбачено, що при звільнення державного службовця на підставі пункту 1 чи пункту 1-1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у суб`єкта призначення відсутній обов`язок переводити особу, посада якої скорочується, на іншу рівнозначну або нижчу посади, крім того, не враховується і переважне право залишення на роботі, в тому числі, передбачене Кабінетом Міністрів України у постанові від 15.06.1994р. №414 (для осіб, що мають доступ до державно таємниці), оскільки положення ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються. Крім цього, посада позивача згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017р. №15, вважається посадою державної служби найнижчою серед посад державної служби категорії «В» (категорія «В» підкатегорії «В3»), тому у зв`язку із тим, що станом на 01.03.2021 року були відсутні вакантні посади категорії «В» підкатегорії «В3», запропонувати позивачеві іншу рівнозначну посаду не видавалось можливим. Оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису, при цьому скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» не містить будь-яких додаткових умов припинення державної служби та є самостійною і достатньою підставою для її припинення. Доводи позивача про нібито відсутність у директора ТУ ДБР у м. Полтаві повноважень керівника державної служби та, відповідно, повноважень на звільнення державних службовців, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до приписів ст.ст.13,14 Закону України «Про державне бюро розслідувань», який є спеціальним щодо спірних правовідносин, передбачено наявність у директорів територіальних управлінь ДБР повноважень щодо призначення та звільнення працівників, до яких належать, як державні службовці, та і особи рядового і начальницького складу. З огляду на викладене, спірний наказ винесено правомірно, у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства, порушень трудового законодавства, про які зазначає позивач, не було. Таким чином, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, а отже позовні вимоги є не обґрунтованими, підстави для їх задоволення відсутні.
Представник позивача в підготовче судове засідання 28 квітня 2021 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 27.04.2021 року на електронну адресу суду від неї надійшло клопотання, в якому остання просила суд відкласти підготовче судове засідання.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 28 квітня 2021 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 23.04.2021 року на електронну адресу суду від нього надійшла заява про перенесення підготовчого судового засідання на іншу дату.
У зв`язку із наведеним підготовче судове засідання було відкладено на 19 травня 2021 року на 15.30год.
06 травня 2021 року до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем викладено доводи аналогічні висловленим у позовній заяві, а також додатково зауважено, що відповідно до ст.43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна,в тому числі, і належності посади державної служби до певної категорії посад, режиму роботи тощо, таким чином, у даному випадку відбулося не скорочення посади, а зміна істотних умов державної служби, у зв`язку із чим відповідачем мав бути дотриманий порядок, визначений приписами ст.43 цього Закону, однак, цього зроблено не було, що також свідчить про протиправність оскаржуваного наказу. При цьому, законодавець наділяє правом вибору продовжити трудові відносини чи ні після зміни істотних умов праці наділяє працівника, а не роботодавця, що було проігноровано відповідачем. Також позивачем зазначалося, що з дня набрання чинності Законом України від 03.12.2019р. року №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», а саме з 27.12.2019 року, він займав посаду та здійснював обов`язки, які не є посадою державного службовця. Також вказано, що кількість слідчих відділів збільшилась, що вказує на відсутність скорочення посад, водночас, відповідачем не наведено різницю між посадою, яку займав позивач, та нововведеною посадою.
19 травня 2021 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останнім висловлено позицію аналогічну викладеній у відзиві на позовну заяву.
Представник позивача в підготовче судове засідання 19 травня 2021 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 18.05.2021 року на електронну адресу суду від неї надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з хворобою та перебуванням на самоізоляції.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 19 травня 2021 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в адміністративній справі №160/4328/21.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів в адміністративній справі №160/4328/21 задоволено частково, витребувано у Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, належним чином засвідчені копії наступних документів: наказу ТУ ДБР у м. Полтаві від 22.11.2019 року № 161-о, яким ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності цілком таємно та таємно; наказу ТУ ДБР у м. Полтаві від 02.01.2020 року № 4-о, яким ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у задоволенні іншої частини клопотання позивача відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року клопотання Державного бюро розслідувань про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача в адміністративній справі №160/4328/21 задоволено та залучено Державне бюро розслідувань до участі у справі №160/4328/21 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4328/21 до 29 червня 2021 року. Наступне підготовче судове засідання призначено на 29 червня 2021 року о 14:00год.
27 травня 2021 року, на виконання вимог ухвали суду від 19.05.2021 року, до канцелярії суду від представника відповідача надійшли належним чином завірені копії наказів ТУ ДБР у м. Полтаві від 22.11.2019 №161-о та від 02.01.2020 №4-о.
18 червня 2021 року до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
18 червня 2021 року до канцелярії суду від позивача надійшли докази направлення третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, копії позовної заяви з додатками.
24 червня 2021 року на електронну пошту суду від представника Державного бюро розслідувань надійшли письмові пояснення третьої особи на позовну заяву, в яких викладено позицію аналогічну позиції відповідача, висловленій у відзиві на позов.
Також 24 червня 2021 року на електронну пошту суду від представника Державного бюро розслідувань надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon в адміністративній справі №160/4328/21, з посиланням на епідеміологічну ситуацію в країні, викликану у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
24 червня 2021 року на електронну пошту суду від представника Територіального управління Державного бюро розслідувань надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon в адміністративній справі №160/4328/21, з посиланням на епідеміологічну ситуацію в країні, викликану у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року клопотання представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в адміністративній справі №160/4328/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено та вирішено розгляд справи №160/4328/21 проводити в режимі відеоконференції, надавши представнику відповідача можливість участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року клопотання представника Державного бюро розслідувань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в адміністративній справі №160/4328/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено та вирішено розгляд справи №160/4328/21 проводити в режимі відеоконференції, надавши представнику Державного бюро розслідувань можливість участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У підготовчому судовому засіданні 29 червня 2021 року усною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Державного бюро розслідувань додаткові докази, а саме: належним чином засвідчену копію наказу Державного бюро розслідувань №42ДСК від 25.01.2021 року та належним чином засвідчені копії документів щодо структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, станом на 02.11.2020 року. Також витребувано у Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, додаткові докази у справі, а саме: письмові пояснення щодо того, чи пропонувалась ОСОБА_1 інша робота в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, за період з 02.11.2020 р. по день звільнення; пояснення відносно того, чи повідомлявся ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці за період з 02.11.2020 р. по день звільнення; пояснення щодо того, чи був ознайомлений ОСОБА_1 із наказами Державного бюро розслідувань №197ДСК від 20.10.2020 р., №303ДСК від 30.12.2020 р. та №42 ДСК від 25.01.2021 р.; інформацію щодо кількості слідчих, яких було звільнено з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, у період з 01.02.2021 року по 10.03.2021 року, із зазначенням кількості слідчих звільнених відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та кількості слідчих, звільнених з інших підстав; належним чином засвідчену копію звіту форми 4-ПН, поданого до державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників, відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.
Крім того, усною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про долучення додаткових доказів (науково-правового висновку) до матеріалів справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №160/4328/21 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 14 липня 2021 року о 14:00 год.
У судових засіданнях позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому та у відповіді на відзив доводи, просили повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судових засіданнях пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив.
Представник третьої особи у судових засіданнях також заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових поясненнях на позов.
Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 19.07.2019р. по 01.03.2021р. працював на посадах державної служби в територіальних управліннях ДБР, що підтверджується записами його трудової книжки серії НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи.
Так, наказом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 18.07.2019р. №36 о/с «Про приймання на роботу ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 19.07.2019р., як обраного за конкурсом, з випробувальним строком 6 місяців.
19.07.2019р. ОСОБА_1 складено присягу державного службовця.
Наказом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 15.08.2019р. №44о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, в порядку переведення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, відповідно до ст.41 Закону України «Про державну службу», з 16 серпня 2019 року.
Наказом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 16.08.2019р. №94о/с «Про призначення в порядку переведення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в порядку переведення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з випробувальним строком 1 місяць.
Наказом Державного бюро розслідувань від 18.09.2019р. №343-ос ОСОБА_1 з 20.09.2019р. присвоєно 7 (сьомий) ранг державного службовця, як такому, що пройшов випробування та має спеціальне звання капітана поліції.
Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 27.11.2019р. №167-0 ОСОБА_1 переведено за його згодою на посаду слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з 02.12.2019р.
Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 24.02.2021р. №20-о «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п.2 ч.3 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», п.1 ч.1, ч.4 ст.87 Закону України «Про державну службу», припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, з 01.03.2021р., у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису.
Незгода позивача з вищевказаним наказом про його звільнення стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
12 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон № 794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до статті 1 якого ДБР визначено як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Отже, нормами Закону №794-VIII ДБР визначався як орган виконавчої влади із спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів.
На виконання пункту 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №794-VIII Кабінет Міністрів України 29 лютого 2016 року прийняв постанову №127 «Про утворення Державного бюро розслідувань».
03 грудня 2019 року Верховна Рада України, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, прийняла Закон №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон №305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.
Статтею 1 Закону №794-VIII (у редакції з 27.12.2019 року) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Отже, з 27 грудня 2019 року змінено правовий статус ДБР з центрального органу виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції, на державний правоохоронний орган, у зв`язку із чим розпочато ряд комплексних заходів з удосконалення організації та діяльності ДБР та її територіальних управлінь, як структурно-організаційного, процедурного, так і кадрового характеру.
Судом встановлено, що позивач перед звільненням обіймав посаду державної служби слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, був державним службовцем та склав присягу державного службовця, а оскаржуваним наказом позивача звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису, з припиненнями державної служби відповідно до пункту1 частини 1, частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
За приписами частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2019 року №378-IX «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», яким, зокрема, змінено порядок скорочення посад державної служби.
Зокрема, статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою, яка визначає, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 421, частин першої, другої і третьої статті 422, статті 74, частини третьої статті 121 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус (тобто для державних службовців - Законом України «Про державну службу»).
Крім цього, статтю 49-2 КЗпП України доповнено частиною 6, відповідно до якої вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу (звільнення, в тому числі, внаслідок скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та положення частини другої цієї статті (частина 2 статті 49-2 КЗпП України - при вивільнені працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишенні на роботі) не застосовуються;
- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
13 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 року №440-ІХ (далі Закон №440-IX), яким внесені зміни до Закону №889-VIII.
Відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VIII (в редакції Закону №440-IX від 14.01.2020 року, чинній на момент попередження позивача про наступне вивільнення) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
Отже, після внесення Законом №440-IX змін до Закону №889-VIII положення статті 49-2 КЗпП України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.
Національне агентство України з питань державної служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу» надало «Роз`яснення щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу»)» від 20.02.2020р. №86 р/з, згідно з якими при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.
Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Конституційний Суд України в Рішенні від 07 травня 2002 року у справі №8-рп/202 зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.
Положеннями частини 3 статті 5 Закону №889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.
Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону №889-VIII на час існування спірних правовідносин було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, то в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню, а тому доводи позивача про невиконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивача та врахування наявності у нього переважного права залишення на роботі, суд вважає помилковими.
Посилання позивача на приписи п.7 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. №414, відповідно до яких особи, які працюють в умовах режимних обмежень, мають переважне право залишатися на роботі у разі вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а тому позивач, як особа, яка мала доступ до інформації зі ступенем секретності цілком таємно та таємно, мав переважне право залишитися на роботі, не спростовують вищенаведених висновків суду, оскільки відповідно до частини 3 статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, а , відтак, враховуючи, що норми Закону №889-VIII мають вищу юридичну силу по відношенню до норм Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. №414, суд застосовує до спірних правовідносин саме норми Закону №889-VIII та положення частини 6 статтю 49'2 КЗпП України, з яких слідує, що при звільнені державного службовця на підставі пункту 1 чи пункту 11 статті 87 Закону України «Про державну службу», у суб`єкта призначення відсутній обов`язок як переводити особу, посада якої скорочується на іншу рівнозначну або нижчу посади, так і враховувати переважне право залишення на роботі, в тому числі, передбачене Кабінетом Міністрів України у постанові від 15.06.1994р. № 414 (для осіб, що мають доступ до державної таємниці).
Щодо доводів позивача про відсутність скорочення посади, яку він обіймав, та змін в організації праці та скорочення штатної чисельності працівників ТУ ДБР у м. Полтаві суд вказує таке.
Як зазначалося вище, 27 грудня 2019 року відбулась зміна правового статусу Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9 Закону №794-VIII (в редакції зі змінами, внесеними Законом №305-ІХ) організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.
На виконання зазначених положень закону Указом Президента України від 05.02.2020 року №41/2020 затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.
Наказом ДБР від 08.07.2020 року №323 (зі змінами згідно наказу №583 від 15.10.2020 року) затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.
Зазначеним переліком передбачено, що посади директора та заступників директора територіальних управлінь, які належали до посад державної служби, заміщуються посадами рядового та начальницького складу із присвоєнням граничних спеціальних звань за цими посадами.
Надалі, наказом ДБР від 15.10.2020р. №583 внесено зміни до наказу ДБР від 08.07.2020р. №323 та доповнено Перелік посад у територіальних управліннях, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, зокрема, посадами:
- начальник відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР;
- заступник начальника відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР;
- старший слідчий слідчого відділу - майор ДБР;
- слідчий слідчого відділу - капітан ДБР.
На підставі положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та зазначеного подання, наказом ДБР від 15.10.2020 № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» в.о. Директора полковник ДБР Сухачов О.О. затвердив нову структуру та штатну чисельність Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві.
У подальшому 19.10.2020р. до ДБР надійшло подання Директора Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, №50дск/15-10 про внесення змін до штатного розпису територіального управління.
Наказом ДБР від 20.10.2020р. №197ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві» відповідно до пунктів 4, 8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої Закону України «Про державну службу», та Переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, затвердженого наказом ДБР від 08.07.2020р. №323 (із змінами), затверджено зміни до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, на 2020 рік №3 (вводиться в дію з 01.12.2020р.), №4 (вводяться в дію з 23.12.2020р.), №5 (вводяться в дію з 04.01.2021р.), №6 (вводяться в дію з 01.02.2021р.).
При цьому, наказом ДБР від 30.12.2020р. №303ДСК «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» затверджено зміни до наказів ДБР, зокрема, пунктом 2 внесено зміни у пункті 4 наказу ДБР від 20.10.2020р. №197 ДСК в частині дати введення в дію змін до штатного розпису, зокрема, замість 01.02.2021р. визначено дату 01.03.2021р.
Згідно із додатками до наказу ДБР від 20.10.2020р. №197ДСК (зміни до штатного розпису на 2020 рік №6), посади державної служби ТУ ДБР у місті Полтаві, в тому числі посаду, яку обіймав позивач слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, виведено із штатного розпису.
Водночас до штатного розпису ТУ ДБР у місті Полтаві введено нові посади (іншої категорії) - рядового та начальницького складу у новостворених відділах згідно з новою структурою територіального управління.
Відтак, посади державної служби у раніше діючих підрозділах ТУ ДБР у місті Полтаві, зокрема, у Другому слідчому відділі (відділі з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя), а саме: 1 штатну посаду начальника відділу; 1 посаду заступника начальника відділу та 20 штатних посад слідчих скорочено.
Так, на підставі вказаних змін до штатного розпису на 2020 рік №6 ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, посади державної служби у слідчому управління ТУ ДБР у м. Полтаві виведені зі штатного розпису та водночас введено нові посади (іншої категорії) старшого та середнього начальницького складу, а саме:
Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Полтаві) зі штатом: начальник відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 5 штатних посад (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 5 штатних посад (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 12 посад начальницького та середнього складу;
Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Харкові) зі штатом: начальник відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 8 штатних посад (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 9 штатних посад (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 19 посад начальницького та середнього складу;
Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Дніпрі) зі штатом: начальник відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 9 штатних посад (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 9 штатних посад (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 20 посад начальницького та середнього складу;
Четвертий слідчий відділ (з дислокацією у м. Сумах) зі штатом: начальник відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 3 штатні посади (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 3 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 7 посад начальницького та середнього складу.
Отже, внаслідок реалізації наказів ДБР від 20.10.2020 року №197ДСК та від 30.12.2020 року №303ДСК посади державної служби у слідчому управлінні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, були повністю виведені зі штатного розпису територіального управління, в тому числі і посада, яку займав позивач слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, виведена зі штатного розпису, що підтверджується матеріалами справи.
Водночас, введено посади старших слідчих (старшого начальницького складу (майор ДБР)) та слідчих (середнього начальницького складу (капітан ДБР)).
За викладених обставин, у зв`язку зі зміною правового статусу Державного бюро розслідувань (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок змін штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві.
Отже, скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, відбулося внаслідок зміни структури та зміни штатного розпису органу, в якому він працював.
При цьому, з урахуванням вищенаведених приписів п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу, як зі скороченням чисельності або штату державних службовців, так і без такого скорочення, є самостійною та достатньою підставою для припинення державної служби та звільнення працівника державного службовця, скорочення посади якого відбулося у наведений спосіб та зазначений порядок.
З огляду на наведене, доводи позивача щодо відсутності фактичного скорочення чисельності державних службовців внаслідок зміни структури та зміни штатного розпису органу, в якому він працював, не заслуговують на увагу.
При цьому, судом враховується, що накази Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №197ДСК та від 30.12.2020 року №303ДСК є чинними, відтак підстави для їх не врахування у спірних правовідносинах у суду відсутні.
З урахуванням викладеного, суд вважає доводи позивача про відсутність фактичного скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок змін штатного розпису ТУ ДБР у м. Полтаві, помилковими.
Також помилковими є доводи позивача відносно того, що у даному випадку мала місце зміна істотних умов державної служби та його посилання у зв`язку із цим на ст.43 Закону України «Про державну службу», бо, як слідує зі змісту цієї статті, визначені нею правові наслідки застосовуються саме у разі зміни істотних умов державної служби, якими, за наведеним у цій статті визначенням, є зміна належності посади державної служби до певної категорії посад, в той час, як у даному випадку не відбувалася зміна належності посади державної служби до певної категорії посад державної служби, а відбувалося скорочення посади державної служби взагалі, тобто державна служба припинялася, а не відбувалися істотні зміни умов державної служби, тому і положення ст.43 Закону України «Про державну службу» у даному випадку не застосовуються.
Не є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу і посилання позивача на те, що зазначене в ньому формулювання підстави звільнення дещо відрізняється від підстави, вказаній у п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», а саме: у наказі зазначено «припинити державну службу та звільнити ... у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису», в той час, як в п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у якості підстави для припинення державної служби та звільнення з посади є «скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу», оскільки така незначна відмінність у формулюванні не спотворює суті підстави звільнення та не перешкоджає її вірному розумінню, а також не суперечить змісту п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».
Не спростовують правомірність оскаржуваного наказу і твердження позивача стосовно того, що у врученому позивачеві попередженні про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, не зазначено чітку дату, з якої позивача належало звільнити з зазначених підстав, оскільки вищенаведені вимоги Закону України «Про державну службу» та КЗпП України не передбачають обов`язкового зазначення дати звільнення у попередженні про наступне звільнення, а лише вимагають, що б про наступне вивільнення працівників персонально було попереджено не пізніше ніж за 30 календарних днів, що у даному випадку і було зроблено відповідачем.
Щодо доводів позивача відносно порушення відповідачем та виданим ним спірним наказом гарантії продовження здійснення повноважень усіма працівниками на посадах в ДБР відповідно до підпункту 4 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 4 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 305-ІХ, працівники Державного бюро розслідувань, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених, продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.
Частиною 3 статті 14 Закону №794-VIII визначено, що на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.
Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.
Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад Директора Державного бюро розслідувань, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату Державного бюро розслідувань та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор Державного бюро розслідувань.
В той же час Законом №305-ІХ до Закону №794-VIII введено нову статтю 14-3, якою визначено, що:
1. Державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України "Про державну службу".
2. Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.
3. Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
З огляду на зазначені норми переведення працівників ДБР з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу не передбачено.
Водночас, позивач помилково тлумачить приписи підпункту 4 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ, зазначаючи, що відповідно до них слідчі та оперуповноважені після набрання чинності цим Законом продовжують здійснювати свої повноваження навіть у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу, оскільки зі змісту підпункту 4 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ, слідує лише, що слідчі та оперуповноважені після набрання чинності цим Законом продовжують здійснювати свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, у тому числі і у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу.
Також суд зауважує, що визначення слідчого міститься у пункті 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою слідчий є службовою особою органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Водночас, чинним законодавством імперативно не встановлено, до якої категорії посад має належати посада слідчого.
Таким чином, слідчі після набрання чинності Законом №305-ІХ не продовжують здійснювати свої повноваження навіть у разі визначення посади слідчого як посади рядового і начальницького складу, а лише здійснюють свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, а зайняття посади особи рядового і начальницького складу в ДБР здійснюється за результатом відповідного конкурсу.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач як працівник Державного бюро розслідувань з набранням чинності Законом №305-ІХ, тобто з 27.12.2019 року, продовжував здійснювати свої повноваження до моменту звільнення.
Отже, доводи позивача відносно того, що оскаржуваний наказ суперечить приписам підпункту 4 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ є безпідставними та помилковими.
Крім цього, безпідставними також є доводи позивача відносно того, що спірний наказ про звільнення є незаконними, оскільки підписаний неповноважною особою, а саме не керівником державної служби, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону №889-VIII визначено, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.
До повноважень Директора ТУ ДБР у м. Полтаві належить, зокрема призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління (пункт 2 частини 3 статті 13 Закону №794-VIII ).
Відповідно до абзацу 8 пункту 3 розділу III Положення про Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, затвердженого наказом ДБР від 29.12.2020 року №877, директор ТУ ДБР призначає на посади та звільняє з посад працівників ТУ ДБР, крім тих, які призначаються Директором ДБР.
З огляду на викладене, директор ТУ ДБР є найвищою посадовою особою у відповідному ТУ ДБР, яка законом уповноважена призначати на посади і звільняти з посад працівників ТУ ДБР, крім тих, яких призначає Директор ДБР, та суб`єктом призначення в розумінні пункту 7 частини 1 статті 2 Закону №889-VIII.
Відповідно до наказу ДБР від 30.09.2020 року №434-ос/дск ОСОБА_2 з 01.10.2020 року призначено на посаду Директора ТУ ДБР у м. Полтаві.
Таким чином, саме ОСОБА_2 , як директор ТУ ДБР у м. Полтаві мав повноваження на підписання оскаржуваного наказу.
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. В іншому разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року №14-рп/2004).
Наявність правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними, також виключає дискримінацію, що випливає з визначень прямої та непрямої дискримінації, наданих у Законі України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні».
Враховуючи, що підстави та процедура звільнення державних службовців визначені Законом №889-VIII (у редакції, чинній на момент існування спірних відносин), а можливість прийняття особи на роботу після її звільнення за рішенням суб`єкта призначення є його правом, а не обов`язком, судом не встановлено наявність ситуації, за якої позивач зазнає менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб. Позивачем зворотного не доведено.
За таких обставин, доводи позивача у цій частині є необґрунтованими та не свідчать про протиправність прийнятого наказу.
З огляду на викладене, а також враховуючи усі наведені обставини, суд доходить висновку, що спірний наказ є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.
Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо скасування наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 24.02.2021 року № 20-о.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач у справі звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09.08.2021р.

Суддя: О.М. Турова