Справа № 743/789/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/789/21 Суддя (судді) першої інстанції: Павленко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусового видворення з України,

ВСТАНОВИВ:

ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 (далі - відповідач) про затримання останнього з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців, та примусове видворення за межі України.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2021 року адміністративний позов було задоволено частково. Примусово видворено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 за межі території України. Затримано громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 17.06.2020 ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , відповідно до якого останнього вирішено примусово повернути до країни походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 15.07.2020.

17.06.2020 у відповідача було відібрано розписку про отримання зазначеного рішення, в якій останній зобов`язувався залишити територію України до 15.07.2020.

Проте, відповідач вищезазначене рішення ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області не виконав.

02.07.2021 працівниками ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області відповідача було затримано в адміністративному порядку у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, для з`ясування причин та обставин правопорушення та умов, що йому сприяло, що підтверджується протоколом МКМ №000219 про адміністративне затримання.

Рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 02.07.2021 відповідача поміщено до Чернігівського ПТПІ, для підготовки адміністративного позову про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусового видворення і подальшого виконання рішення суду про примусове видворення.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 перебуває на території України без правових підстав. Відповідачем самостійно не виконано рішення про примусове повернення, без поважних на те причин, з огляду на що, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують ризики, що відповідач може ухилятися від примусового видворення за межі України та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, крім того затримання відповідача з метою повернення до країни громадянської належності, не буде суперечити п.п."f" п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області 17.06.2020 було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , відповідно до якого останнього вирішено примусово повернути до країни походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 15.07.2020. Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи, відповідач зобов`язувався залишити територію України до 15.07.2020.

Проте, вказане рішення не було ним виконано.

Згідно частини першої статті 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Так, 02.07.2021 працівниками ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області відповідача було затримано в адміністративному порядку у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, для з`ясування причин та обставин правопорушення та умов, що йому сприяло, що підтверджується протоколом МКМ №000219 про адміністративне затримання.

Рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 02.07.2021 відповідача поміщено до Чернігівського ПТПІ, для підготовки адміністративного позову про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусового видворення і подальшого виконання рішення суду про примусове видворення.

Відповідно до частини першої статті 288 КАС позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відсутні будь-які дані, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов в частині примусового видворення відповідача з України підлягає задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини першої, одинадцятої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

З аналізу наведеного слідує, що підставою для затримання на шість місяців іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, є сукупність таких умов: 1) подання адміністративного позову про примусове видворення; 2) наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства: ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, або якщо існує ризик її втечі, або у разі відсутності документа, що дає право на виїзд з України.

Так, враховуючи, що відповідач ухилявся та ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, а будь-яких поважних причин невиконання такого рішення матеріали справи не містять, колегія суддів має обґрунтований сумнів, що відповідач не ухилятиметься від виконання рішення про своє видворення.

Наведене у сукупності свідчить про наявність достатніх правових підстав для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Такого ж висновку дійшов і суд першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі відповідач вказуючи на протиправність дій представників позивача щодо адміністративного затримання відповідача посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 18.03.2020 №259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину», якою встановлено тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або в наслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу.

Колегія суддів звертає увагу, на те, що в даній справі відповідач прибув до України ще 02.09.2017 з приватною метою перетнувши державний кордон через ПП «Одеса».

Жодних належних та достовірних доказів того, що відповідачу було надано відповідний статус або ж доказів того, що останній звертався до компетентних органів для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, як і доказів того, що компетентні органи допускають протиправну бездіяльність щодо прийняття документів відповідача про отримання захисту в Україні, матеріали справи не містять.

Відтак, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, та з відповідними заявами до працівників ДМС України останній не звертався.

За посвідкою на тимчасове проживання або дозволом на імміграцію в Україну відповідач також не звертався.

З наведеного вбачається, що відповідачем з моменту перетину кордону України не вчинено жодних дій для надання йому відповідного статусу, відтак має місце триваюче правопорушення з боку відповідача. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що починаються з певної протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Враховуючи, що карантин був запроваджений у березні 2020 року, а порушення відповідачем строку перебування на території України настало задовго до початку його впровадження, то приписи постанови КМУ №259, у даному випадку, застосуванню не підлягають.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі відповідач вказує, що його підпис у рішенні про примусове повернення з України не має бути врахованим, оскільки останній є іноземною особою, а тому наявність підпису не підтверджує ,що йому були роз`яснені та зрозумілі правові наслідки не виконання даного рішення. Вказує на важливість забезпечення права особи на перекладача.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, з огляду на те, що відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, відповідачем зазначено власноручно, що останній не потребує перекладача. Крім того, в протоколі про адміністративне затримання зазначено, що останній зі змістом протоколу ознайомлений зрозумілою йому мовою.

Крім того, відповідачем не ставилося питання, не подавалося будь-яких клопотань чи заяв, пов`язаних із його нерозумінням української мови, необхідності залучення перекладача чи перекладу прийнятих щодо нього рішень.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач володіє та розуміє українську мову в обсязі, що дозволяє розуміти зміст вчинених позивачем дій та прийнятих щодо нього рішень.

Апеляційний суд визнає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 34, 243, 288, 289, 310, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко