Справа № 826/4475/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року м. Київ № 826/4475/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні, без виклику сторін, адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробничий центр

«Сервіт»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробничий центр «Сервіт» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ПСЦ «Сервіт») звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 січня 2017 року №, №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства при здійсненні коригування сум доходу по об`єкту та суми податку на додану вартість є необґрунтованими, оскільки позивач діяв у відповідності до вимог законодавства. Також позивач посилався на те, що здійснив реалізацію транспортних засобів за ціною, визначеною за результатом експертної оцінки, а тому висновки відповідача про продаж автомобілів за ціною, нижчою середньоринкової вартості є безпідставними.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав на те, що позивачем порушено вимоги законодавства при здійсненні коригування вартості виконаних робіт, що призвело до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість. Також відповідач вказав на те, що позивачем реалізовано транспортні засоби за ціною нижчою за середньоринкову вартість з посиланням на акти експертної оцінки, які є недійсними, оскільки суб`єкт оціночної діяльності, що виконував експертне дослідження не мав чинного сертифіката суб`єкта оціночної діяльності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року, залишеним постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року без змін, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 12 січня 2017 року № та від 12 січня 2017 року №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року скасовано в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 січня 2017 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на 515 232,00 грн, в тому числі: основний платіж - 426 324,00 грн, штрафні санкції 88 908,00 грн, а справу в цій часині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року залишено без змін.

За результатом автоматизованого розподілу судових справ для розгляду справи було визначено суддю Аверкову В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4475/17 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із заявленими позовними вимогами в частині оскаржуваного податкового повідомлення-рішення щодо завищення податкових зобов`язань з податку на прибуток, вказавши про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

У письмових поясненнях позивач вказав на неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з ненаданням відповідачем розрахунку суми грошового зобов`язання на виконання вказівок Верховного Суду, фактично мотивувавши відзив висновками акта перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 12 січня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України за порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України ТОВ «ПВЦ «Сервіт» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 515 232,00 грн., у тому числі: основний платіж - 426 324,00 грн, штрафні санкції 88 908,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення винесене на підставі акта від 16 грудня 2016 року №398/26-15-14-01-02/39074813 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ПВЦ «Сервіт» код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 30 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 30 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року» (далі по тексту - акт перевірки) з урахуванням розгляду заперечень до акту перевірки, за результатом розгляду яких висновки акта були залишені без змін, про що позивача повідомлено листом від 06 січня 2017 року №364/10/26-15-14-01-02.

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем пункту 50.1 статті 50, пунктів 10, 13, 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 426 324,00 грн., в тому числі за 2015 рік у сумі 70 694,00 грн., за І півріччя 2016 року на суму 201 981,00 грн. та за ІІІ квартали 2016 року на суму 355 630,00 грн.

Внаслідок порушення цих норм позивачем:

а) занижено дохід за 2015 рік на 392 744,00 грн і, відповідно, податок на прибуток на 70 694,00 грн;

б) завищено витрати за півріччя 2016 року на 1 122118,20 грн, за 3 квартали 2016 року на 853 606,00 грн, внаслідок чого занижено податок на прибуток за вказані податкові (звітні) періоди на 201 981,00 грн. та 355 630,00 грн. відповідно.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний суд у постанові від 03 грудня 2020 року зазначив наступне: «…визнаючи протиправним та скасовуючи у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 12.01.2017 №, суди попередніх інстанцій обмежилися лише оцінкою такої, зазначеної в акті перевірки, підстави донарахування позивачу грошових зобов`язань згідно з цим податковим повідомленням-рішенням, як заниження позивачем доходу за 2015 рік на 392 744,00 грн. Що ж до завищення Товариством витрат за півріччя 2016 року на 1 122 118,20 грн та за 3-и квартали 2016 року на 853 606,00 грн (як зазначено в акті перевірки, наслідком цього є заниження податку на прибуток за вказані податкові (звітні) періоди на 201 981,00 грн та на 355 630,00 грн відповідно), що також слугувало підставою для збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток за податковим повідомленням-рішенням від 12.01.2017 №, то суди попередніх інстанцій ці обставини не встановили і правову оцінку їм не дали… З огляду на те, що у справі немає розрахунку суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розрізі підстав, з яких ця сума була донарахована згідно з актом перевірки, ухвалені у справі судові рішення в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2017 № підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції».

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 грудня 2020 року, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Щодо заниження позивачем доходу за 2015 рік на 392 744,00 грн. і, відповідно, податку на прибуток на 70 694,00 грн., суд зазначає наступне.

Суд встановив, що між ТОВ «ПВЦ «Сервіт» (Субпідрядник) та ТОВ «ВБК «Промжитлобуд» (Підрядник) укладено договір субпідряду №04-06/2014 від 04 червня 2014 року, відповідно до умов якого Субпідрядник зобов`язується виконати роботи з влаштування теплової мережі, господарчо-питного водопроводу, господарчо-побутової та дощової каналізації, індивідуального теплового пункту на об`єкті: «Реконструкція гуртожитку з переобладнанням під житловий будинок з поквартирним заселенням з влаштуванням надбудови та прибудови на вул. Гарматній. 20 у Солом`янському районі м. Києва». Відповідно до пункту 2.2 даного договору попередня вартість робіт разом з ПДВ складає 15 000 000,00 грн.

На виконання умов договору ТОВ «ПВЦ «Сервіт» виписано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), згідно з якими роботи виконано на суму 13 499 931,70 грн.

ТОВ «ПВЦ «Сервіт» склало податкову накладну від 30 вересня 2014 року №37 на поставку робіт вартістю 937 812,43 грн, в тому числі, ПДВ 156 302,07 грн.

За результатами висновків експертизи КП «Київекспертиза» від 08 червня 2015 року, проведення якої ініційоване ТОВ «ВБК «Промжитлобуд», вартість виконаних субпідрядних робіт була зменшена до 13 028 638,99 грн. ТОВ «ПВЦ «Сервіт» було зобов`язане повернути ТОВ «ВКБ «Промжитлобуд» кошти в сумі 379 943,71 грн. (471 292,71 грн. (сума, на яку зменшена вартість робіт)- 91 349,00 грн. = 379 943,71 грн., де 91 349,00 грн. - сума заборгованості за виконані роботи).

Позивач склав довідку форми КБ-3 від 10 листопада 2015 року за листопад 2015 року, у якій було скориговано вартість виконаних робіт шляхом її зменшення на 471 292,71 грн., в тому числі ПДВ 78 548,79 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 січня 2016 року у справі №910/31203/15 стягнуто з ТОВ «ПВЦ «Сервіт» на користь ТОВ «ВБК «Промжитлобуд» збитки в розмірі 379 943,71 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 5699,16 грн.

На виконання вказаного судового рішення позивач перерахував на рахунок ТОВ «ВКБ «Промжитлобуд» кошти в сумі 385 642,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16 березня 2016 року № 2247.

ТОВ «ПВЦ «Сервіт» провело в бухгалтерському обліку коригування вартості робіт, виконаних відповідно до договору субпідряду від 04 червня 2014 року №04-06/2014, склало розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 10 листопада 2015 року №8 до податкової накладної від 30 вересня 2014 року №37, в податковому обліку з податку на прибуток зменшило дохід на 392 744,00 грн., а з ПДВ - податкові зобов`язання на 78 548,78 грн.

Позиція відповідача полягає в тому, що у позивача не було правових підстав для коригування у листопаді 2015 року коригування (зменшення) чистого доходу від реалізації продукції за операціями з постачання будівельних робіт, виконаних у липні та вересні 2014 року.

Не заперечуючи, що позивач має право на коригування показників податкового обліку, ГУ ДПС зазначає, що коригування слід було здійснювати за податкові (звітні) періоди 2014 року.

Щодо завищення витрат за півріччя 2016 року на 1 122 118,20 грн, за 3 квартали 2016 року на 853 606,00 грн, внаслідок чого занижено податок на прибуток за вказані податкові (звітні) періоди на 201 981,00 грн. та 355 630,00 грн. відповідно, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, продавши громадянину ОСОБА_1 за договором від 03 червня 2016 року №229/05/8043/2016 автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель CL 350 Blu TEC 4 Matic, 2015 року випуску віднесло до складу витрат різницю між балансовою (залишковою) вартістю автомобіля (1 786 431,27 грн.) та його договірною вартістю (500 000,00 грн.), яка склала 1 122 118,20 грн. Так само, продавши громадянці ОСОБА_2 за договором від 23 червня 2016 року № 28/05/8043/2016 автомобіль марки «Audi», модель Q7 3.0 Quattro 4 LBOGA, 2015 року випуску віднесло до складу витрат різницю між балансовою (залишковою) вартістю автомобіля (1 478 594,08 грн) та його договірною вартістю (430 000,00 грн), яка склала 853 606,00 грн.

У підтвердження своїх доводів відповідач вказував на те, що договірна вартість вищезазначених транспортних засобів визначалася на підставі актів експертної оцінки від 03 червня 2016 року №590953 (щодо автомобіля марки «Mercedes-Benz») та від 23 червня 2016 року №590953/071 (щодо автомобіля марки «Audi») Незалежного Експертного Бюро, засвідчених експертом авто-товарознавцем ФОП ОСОБА_3 , у якого був відсутній чинний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності (згідно з протоколом засідання від 08 жовтня 2015 року №81 Екзаменаційної комісії Фонду державного майна України ОСОБА_3 був позбавлений кваліфікаційного документа (свідоцтва) оцінювача за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» за спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів». Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 797 від 20 грудня 2003 року, видане ОСОБА_3 , анульоване. Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 07 грудня 2015 року № 1853 інформація про анулювання зазначеного кваліфікаційного свідоцтва внесена до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності.

При цьому, Верховний суд вказав, що, визнаючи протиправним та скасовуючи у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 12 січня 2017 року №, суди попередніх інстанцій обмежилися лише оцінкою такої, зазначеної в акті перевірки, підстави донарахування позивачу грошових зобов`язань згідно з цим податковим повідомленням-рішенням, як заниження позивачем доходу за 2015 рік на 392 744,00 грн.; що ж до завищення позивачем витрат за півріччя 2016 року на 1 122 118,20 грн та за 3-и квартали 2016 року на 853 606,00 грн (як зазначено в акті перевірки, наслідком цього є заниження податку на прибуток за вказані податкові (звітні) періоди на 201 981,00 грн та на 355 630,00 грн відповідно), що також слугувало підставою для збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток за податковим повідомленням-рішенням від 12 січня 2017 року №, то суди попередніх інстанцій ці обставини не встановили і правову оцінку їм не дали.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку) (абзаци перший - третій зазначеного підпункту).

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України).

Отже, платник податку на прибуток підприємства з метою визначення об`єкта оподаткування (прибутку) визначає фінансовий результат до оподаткування) на підставі даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з пунктами 5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (далі П(С)БО) 16 «Витрати» витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з пунктом 10 П(С)БО 15 «Дохід» дохід, пов`язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

Мотивуючи правомірність висновків щодо завищення позивачем витрат за півріччя 2016 року на 1 122 118,20 грн., за 3 квартали 2016 року на 853 606,00 грн, внаслідок чого занижено податок на прибуток за вказані податкові (звітні) періоди на 201 981,00 грн. та 355 630,00 грн. відповідно, відповідач вказує, що договірна вартість вищезазначених транспортних засобів визначалася на підставі актів експертної оцінки від 03 червня 2016 року №590953 (щодо автомобіля марки «Mercedes-Benz») та від 23 червня 2016 року №590953/071 (щодо автомобіля марки «Audi») Незалежного Експертного Бюро, засвідчених експертом авто-товарознавцем ФОП ОСОБА_3 , у якого був відсутній чинний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності (згідно з протоколом засідання від 08 жовтня 2015 року №81 Екзаменаційної комісії Фонду державного майна України ОСОБА_3 був позбавлений кваліфікаційного документа (свідоцтва) оцінювача за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» за спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів». Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 797 від 20 грудня 2003 року, видане ОСОБА_3 , анульоване. Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 07 грудня 2015 №1853 інформація про анулювання зазначеного кваліфікаційного свідоцтва внесена до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що до перевірки надано протокол загальних зборів учасників ТОВ «ПВЦ «Сервіт» від 23.07.2015 №9, згідно з яким прийнято рішення щодо купівлі автомобіля Mercedes-Benz модель GL 350 Blu TEC 4 MATIC, кузов НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , 2015 року за ціною 1 991 460 грн., у т.ч. ПДВ 331 910 грн. В ході перевірки досліджено договір поставки автомобіля від 23.07.2015 №05-01052, укладений між ТОВ «Автомобільний дім Україна Мерседес Бенц» (Продавець) та ТОВ «ПВЦ «Сервіт» (Покупець) згідно якого позивачем було придбано вказаний автомобіль вартістю 1 991 460 грн. Згідно з карткою рахунку 105 «Транспортні засоби» за 2015 рік: 30.07.2015 автомобіль Mercedes-Benz модель GL 350 Blu TEC 4 MATIC, 2015 року введено в експлуатацію, 31.08.2015 проведено модернізацію, балансова вартість автомобіля склала 1 786 431,27 грн. Згідно з карткою рахунку 131 «Знос основних фондів» за період з червня 2015 року по вересень 2016 року по даному автомобілю нараховано амортизацію на суму 247 646,38 грн. (Дт 92 - Кт 131).

Між ТОВ «ПВЦ «Сервіт» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03.06.2016 №229/05/8043/2016 відповідно до якого продавець передав у власність покупця транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель GL 350 Blu TEC 4 MATIC, кузов НОМЕР_1 , 2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість якого складає 500 000,00 грн. (а.с. 127-128 т. І). У пункті 1.3 договору купівлі-продажу транспортного засобу зазначено, що транспортний засіб оглянутий покупцем, під час огляду транспортного засобу будь-яких дефектів, недоліків, які перешкоджають використанню транспортного засобу за цільовим призначенням, про які не було повідомлено продавцем, не виявлено. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу Покупець не має.

Позивач виписав на адресу ОСОБА_1 видаткову накладну від 17.06.2016 №1 на загальну суму 500 000,00 грн., в тому числі ПДВ 83 333,33 грн.

Відповідач в ході перевірки дійшов висновку про продаж вказаного автомобіля здійснений за ціною нижчою від середньоринкової вартості, в обґрунтування чого посилався на інформацію з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, згідно якої середньоринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz 2015 року випуску з пробігом 35 265 км складає 1 938 230,55 грн.

Крім того, відповідач вказав на те, що в акті експертної оцінки при визначенні дійсної ринкової вартості транспортного засобу вказаний фактичний пробіг автомобіля, згідно з показаннями лічильника спідометра 60 000 тис. км, що не відповідає даним у подорожньому листі службового легкового автомобіля №362 з 01 по 03 червня 2016 року, де зазначено показання спідометра автомобіля MERCEDES-BENZ, модель GL 350 4 МАТІС, 2015 року ( НОМЕР_4 ) при поверненні до гаража 35265 км.

Позивач зазначив, що вартість автомобіля у договорі купівлі-продажу транспортного засобу була визначена на підставі акта експертної оцінки від 03 червня 2016 року №590953 Незалежного Експертного Бюро, засвідченого експертом-автотоварознавцем ФОП ОСОБА_3 та свідоцтва Фонду державного майна України про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 23 лютого 2004 року № 1085 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №797 від 20 грудня 2003 року), згідно якого дійсна ринкова ціна автомобіля Mercedes-Benz модель GL 350 Blu TEC 4 MATIC, 2015 року, складає 500 000 грн. (а.с. 135 т. І).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією листа Фонду державного майна України від 29 грудня 2016 року №10-36-25851 щодо надання інформації про оцінювача ОСОБА_3 , у зв`язку із численними скаргами на професійну оціночну діяльність оцінювача ОСОБА_3 на засіданні Екзаменаційної комісії Фонду державного майна України, що оформлене протоколом №81 від 08 жовтня 2015 року прийнято рішення позбавити (анулювати) кваліфікаційного документа оцінювача ОСОБА_3 за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» за спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів».

Отже, станом на станом на дату оцінки рухомого майна MERCEDES-BENZ, модель GL 350 4 МАТІС, 2015 року ( НОМЕР_4 ) - 03 червня 2016 року ОСОБА_3 не мав чинного сертифіката суб`єкта оціночної діяльності відповідно до листа Фонду державного майна України від 29 грудня 2016 року №10-36-25851, що не спростовано позивачем під час судового розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні» від 12 липня 2001 року №2658-111 оцінка майна, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною.

Враховуючи викладене, суд не приймає надані позивачем копії актів експертної оцінки транспортних засобів 03 червня 2016 року як належний і допустимий доказ, оскільки така оцінка відповідно до наведеної норми законодавства є недійсною.

Відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення позивачем до витрат різниці між балансовою (залишковою) вартістю автомобіля та його договірною вартістю на суму 1 122 118,2 грн., яка була зроблена на підставі експертної оцінки від 03 червня 2016 року №590953 Незалежного експертного бюро засвідчені експертом-автотоварознавцем ФОП ОСОБА_3 (на дату здійснення оцінки був позбавлений кваліфікаційного свідоцтва з 08 жовтня 2015 року та позбавлений кваліфікаційного документа оцінювача).

Також, відповідач в акті перевірки вказує, що TOB «ПВЦ «Сервіт» безпідставно віднесено до витрат операцію з продажу автомобіля AUDI модель Q 7, № НОМЕР_6 , 2015 року на суму 853 604,44 грн., яка була зроблена на підставі експертної оцінки від 23 червня 2016 року №590953/071 Незалежного експертного бюро засвідчені експертом-автотоварознавцем ФОП ОСОБА_3 , який на дату здійснення оцінки був позбавлений кваліфікаційного свідоцтва з 08 жовтня 2015 року та позбавлений кваліфікаційного документа оцінювача.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 23 червня 2016 року №28/05/8043/2016 ціна транспортного засобу складає 430 000 грн. (а.с. 131-132 т. І). У пункті 1.3 договору купівлі-продажу транспортного засобу зазначено, що транспортний засіб оглянутий покупцем, під час огляду транспортного засобу будь-яких дефектів, недоліків, які перешкоджають використанню транспортного засобу за цільовим призначенням, про які не було повідомлено продавцем, не виявлено. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу Покупець не має.

Відповідач зазначив, що в ході перевірки позивачем надано подорожній лист службового легкового автомобіля №372 з 01 по 23 червня 2016 року на автомобіль AUDI модель Q 7 ( НОМЕР_7 ) з показниками спідометра 37813 км. Вищевказаний автомобіль продано 23 червня 2016 року, що відповідає даним дорожнього листа на останню дату списання паливно-мастильних матеріалів по вказаному транспортному засобу. Середньоринкова вартість легкового автомобіля Audi (2015 рік випуску, пробіг 37813 км) згідно з оприлюдненою інформацією на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України становить 1 158 186,78 грн.

Відповідно до пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України передбачено, що дохід продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку). Середньоринкова вартість легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів визначається щокварталу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (для кожної марки, моделі таких транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, на підставі аналізу фактичних цін продажу відповідних транспортних засобів), і оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу в режимі вільного доступу до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 «Про затвердження Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів» середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку: може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Як було зазначено відповідачем, середньоринкова вартість легкового автомобіля Mercedes-Benz (рік випуску 2015, пробіг 35265 км) згідно оприлюдненої інформації на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (www.me.gov.ua) становить 1938230,55 грн. Вартість, за якою зчинено продаж зазначеного транспортного засобу відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03 червня 2016 року №229/05/8043/2016 складає 500000 грн.; середньоринкова вартість легкового автомобіля Audi (рік випуску 2015, пробіг 37813 км) згідно оприлюдненої інформації на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (www.me.gov.ua) становить 1158186,78 грн.

Вартість, за якою вчинено продаж зазначеного транспортного засобу відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №281/05/8043/2016 від 23 червня 2016 року складає 430000 грн. Отже, автомобіль Audi, модель Q7 продано фізичній особі за ціною нижче сереньоринкової вартості. Різниця між ціною продажу та середньоринковою становить - 728 186,78 гривень.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних доказів на підтвердження викладених в акті перевірки та відзиві на позовну заяву доводів, зокрема, відсутні докази, якими б підтверджувалася фіксація показників спідометрів автомобілів Mercedes-Benz та Audi, які були продані позивачем фізичним особам в межах спірних відносин, з урахуванням чого у суду відсутні підстави вважати, що TOB «Сервіт ПВЦ» реалізовано фізичним особам рухоме майно (автомобілі Mercedes-Benz та Audi) нижче середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Таким чином, суд дійшов висновку про неправомірність викладених в акті перевірки висновків щодо завищення позивачем витрат за півріччя 2016 року на 1 122 118,20 грн та за 3-и квартали 2016 року на 853 606,00 грн.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не надано на виконання вказівок Верховного суду та на виконання пункту 4 вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року про зобов`язання відповідача надати суду протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали додаткові письмові пояснення та документи (докази) щодо обставин, викладених у рішенні Верховного суду.

Відповідно до положень частин другої, шостої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 січня 2017 року № є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем не доведена правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «ПВЦ «Сервіт» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробничий центр «Сервіт» - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 січня 2017 року №.

3. Сягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробничий центр «Сервіт» (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 22-А, ) сплачений ним судовий збір у розмірі 9201 (дев`ять тисяч двісті одна) гривня 27 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, )

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова