Справа № 640/20992/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Київ № 640/20992/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити дії, стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо відмови в записі на особистий прийом до Начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України.

- зобов`язати Службу безпеки України записати ОСОБА_1 на особистий прийом до Начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України, завчасно повідомити в письмовій формі ОСОБА_1 про визначені день і час особистого прийому;

- визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 заподіяну протиправною бездіяльністю моральну шкоду у визначеному розмірі грошового відшкодування - в сумі 50000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона неодноразово зверталась із заявами від 06 лютого 2019 року, 20 лютого 2019 року, 11 червня 2019 року та 15 липня 2019 року до Служби безпеки України, в структурі якого діє Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України (раніше управління «К»), з приводу очевидних, на думку позивачки, ознак корупційної діяльності - протиправного впливу депутатки ОСОБА_2 на правоохоронні органи, бездіяльності місцевої поліції та покривання вказаної бездіяльності вищестоящим управлінням поліції та місцевою прокуратурою.

Проте, в особистому прийомі до Голови Служби безпеки України, ОСОБА_3 та до начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України ОСОБА_4 позивачці було відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2019 (суддя Патратій О.В.) відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2021 призначений повторний автоматизований розподіл справи. За результатами повторного автоматизованого розподілу справу №640/20992/19 передано на розгляд судді Балась Т.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 справу прийнято до провадження, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти позову заперечив, надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що Службою безпеки України, її органами та посадовими особами вжито всіх передбачених законодавством України заходів з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду звернень позивача та забезпечення його прав, передбачених статті 40 Конституції України.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи починаючи з 2017 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась з заявами до голови Служби безпеки України, заступнику СБУ, начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління СБУ та Управління СБУ в Івано-Франківській області з приводу:

- проникнення до її житлового приміщення невстановлених осіб та крадіжки документів;

- пошкодженням належного їй майна;

- упереджене ставлення до неї посадових осіб ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області;

- наявність у діях посадових осіб, правоохоронних органів, та депутатки органу місцевого самоуправління - ознак корупційної діяльності та організованої злочинності;

- запису на прийом до керівництва СБУ.

Листами-відповідями від 06.02.2019 № 3/3-Л-14/115 (а.с. 28) та від 25.06.2019 № 3/3-Л-103/115 (а.с. 32) Служба безпеки України відмовила у прийомі курівництвом СБУ з огляду на положення пунктів 8, 11 Порядку проведення особистого прийому громадян у Службі безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України від 13.08.2015 № 521 (далі - Порядок № 521).

Також в матеріалах справи наявні численні відповіді СБУ в Івано-франківській області на заяви ОСОБА_1 , зокрема від 07.12.2018 (а.с. 27), від 07.05.2019 (а.с. 30), від 05.04.2017 (а.с. 133), від 03.08.2017 (а.с. 135), від 03.08.2017 (а.с. 136), від 08.05.2018 (а.с. 138), від 07.12.2018 (а.с. 141), 14.01.2019 (а.с. 148), 06.02.2019 (а.с. 166), 25.06.2019 (а.с. 171), 03.07.2019 (а.с. 175), а також відповідь Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління СБУ від 29.07.2019 (а.с. 11).

Не погоджуючись з такими діям відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (частина перша статті 5 Закону №393/96-ВР).

Частиною першою статті 7 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

При цьому, забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення (частина друга статті 7 Закону №393/96-ВР).

Приписами статті 18 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви чи скарги, що кореспондує встановленому у статті 19 даного Закону обов`язку державного органу письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Статтею 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожен з громадян має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи скарги, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону №393/96-ВР та повідомити особу про наслідки розгляду.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі К/9901/55029/18.

Суд також зазначає, що відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, на який в межах визначеної законодавством компетенції покладається захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (стаття 2).

Відтак СБУ зобов`язана, зокрема, виявляти, припиняти та розкривати кримінальні правопорушення, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції Служби безпеки України, проводити їх досудове розслідування (пункт 3 статті 24 Закону України "Про Службу безпеки України").

Підслідність кримінальних правопорушень та злочинів органам досудового розслідування визначено статтею 216 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК України)

Так, частиною другою статті 216 КПК України передбачено, що досудове розслідування злочину, передбаченого статтею 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, здійснюють слідчі органів Національної поліції.

Водночас, розслідування корупційних злочинів, вчинених, у тому числі, працівниками правоохоронних органів, віднесено до підслідності слідчих органів Державного бюро розслідувань (частина четверта статті 216 КПК України) та Детективів Національного антикорупційного бюро України (частина п`ята статті 216 КПК України).

Окрім цього, спецпідрозділи СБУ з 1 кварталу 2015 року виключені з переліку спеціально уповноважених суб`єктів у сфері запобігання та протидії корупції внаслідок набрання з чинності Законом України "Про запобігання корупції".

Також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції" від 12.02.2015 № 198-VIII (набув чинності 04.03.2015) внесено зміни до статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими СБУ фактично позбавлено повноважень складати протоколи про адміністративні корупційні правопорушення.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що вирішення кола питань корупційної складової вказаної позивачем в позові та у численних зверненнях до СБУ, так само, як і здійснення досудового розслідування злочинів, передбачених статтею 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, знаходиться поза межами законодавчо визначеної компетенції СБУ. Питання проведення перевірок з питань додержання законодавства України щодо запобігання корупції віднесено до компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції (пункт 13 частини 1 статті 11 та пункт 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про запобігання корупції").

При цьому, враховуючи, що розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтею 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, відповідно до частини 1 статті 216 КПК України, віднесено до повноважень слідчих органів внутрішніх справ, заяви позивача з цього приводу правомірно були направлені до ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області, за належністю, про що у письмовому порядку (листи від 03.08.2017 № 60/Л-302/7/16-8224 та від 06.02.2019 № 3/3-Л14/115; копії додаються) повідомлялося позивачу.

Таким чином, на переконання суду, у даному випадку Службою безпеки України, її органами та посадовими особами вжито всіх передбачених законодавством України заходів з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду звернень ОСОБА_1 та забезпечення його прав, передбачених статті 40 Конституції України.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність СБУ, яка на думку позивача, полягає у відмові щодо запису позивача на особистий прийом до керівництва СБУ, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

При цьому, не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення (частини друга та третя статті 8 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідно до пункту 8 Порядку № 521 у зверненні щодо прийому зазначаються зміст порушеного питання, якими іншими, крім СБУ, державними органами чи їх посадовими особами, підрозділами Центрального управління, органами, закладами, установами СБУ воно раніше розглядалося і яке було прийнято рішення. До звернення можуть додаватися документи, інші матеріали для його обґрунтування.

При цьому, якщо під час запису на прийом з`ясується, що питання, з яким звертається громадянин, не належить до компетенції СБУ, уповноважений співробітник Приймальні СБУ пояснює громадянину, до якого органу державної влади або місцевого самоврядування, підприємства, організації або установи йому належить звернутися, і, якщо це можливо, допомагає в цьому (повідомляє адресу, номери контактних телефонів, інших засобів зв`язку тощо) (пункт 10 Порядку № 521).

У прийомі керівництвом СБУ відмовляється при повторному зверненні одного й того самого громадянина з питання, що вже надавалося ним до СБУ для розгляду та опрацювання й було вирішено по суті (пункт 11 Порядку № 521).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 починаючи з 2017 року неодноразово зверталася до УСБУ в Івано-Франківській області, ГУ БКОЗ, Головної інспекції ЦУ СБУ із зверненнями та заявами щодо вирішення питання стосовно крадіжки у належному їй житловому приміщенні, наявності "у діях посадових осіб, правоохоронних органів, та депутатки органу місцевого самоуправління - ознак корупційної діяльності" та з проханнями записати її з цих приводів на особистий прийом до керівництва СБУ.

Із змісту вказаних заяв та звернень не вбачається обставин, які могли б вказувати на наявність ознак кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування яких віднесено до компетенції слідчих органів СБУ (частина 2 статті 216 КПК України), а також не викладено питань, вирішення яких віднесено до повноважень органів СБУ (стаття 2 Закону України "Про Службу безпеки України").

Як вже зазначалося раніше, здійснення досудового розслідування злочинів, передбачених статтею 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, так само, як і правопорушень та злочинів, пов`язаних із корупцією до компетенції СБУ не відноситься.

Як вбачається з листів-відповідей, відмова позивачу у особистому прийомі керівництвом СБУ ґрунтувалася на тому, що питання із якими ОСОБА_1 зверталася не належить до компетенції СБУ (про що позивачу неодноразово надавалися відповідні роз`яснення) та на підставі підпункту 1 пункту 11 Порядку № 521, у зв`язку з її повторним (неодноразовим) зверненням з питання, що вже надавалося нею до СБУ для розгляду та опрацювання й було вирішено по суті, зокрема надіслано до відповідного органу досудового розслідування за належністю.

Водночас позивачем не зазначено про жодне діяння або рішення співробітників СБУ, які вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України та потребували б особистої перевірки керівництвом СБУ, про що ОСОБА_1 неодноразово надавались відповідні роз`яснення.

Підсумовуючи наведене, а також враховуючи положення Порядку № 521, суд погоджується з позицією відповідача, що вирішення порушеного ОСОБА_1 питання не належить до компетенції Служби безпеки України, у т.ч. шляхом прийняття її на особистому прийомі Головою СБУ, начальником ГУ БКОЗ або керівником регіонального органу СБУ.

На думку суду, вирішення порушених ОСОБА_1 питань належить до виключної компетенції органів прокуратури, Національної поліції та/або Національного агентства з питань запобігання корупції.

Отже, під час судового розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого нормативного та документального підтвердження.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає, що ця позовна вимога є похідною від основних та задоволенню не підлягає у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення основних позовних вимог.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованими і задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2-5, 9, 19, 72-77, 90, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити дії, стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась