Справа № 460/1293/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2021 року м. Рівне №460/1293/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
доПоліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач) та просив визнати протиправним рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500,00 грн та скасувати постанову № 223709 від 31.12.2020.

В обґрунтування позову вказав, що 04.11.2020 він автомобільним транспортом RENAULT МAGNUМ 440 д.н.з. НОМЕР_1 (причіп № НОМЕР_2 ) згідно з ТТН серії ЧНА № 147727 перевозив лісоматеріали дубові в кількості 65 шт. об`ємом 17.2640 метрів кубічних. Під час габаритно-вагового контролю виявлено навантаження на одну вісь більшу, ніж передбачено п. 22.5 ПДР. 04.11.2020 року працівниками поліції згідно постанови серії ДПО 18 №591412 на місці проведення габаритно-вагового контролю відповідно до ст.132-1 КУпАП його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн, який цього ж дня сплачено. Зазначив, що на місці зупинки він усунув порушення навантаження на вісь шляхом переміщення вантажу в причепі та повторно пройшов габаритно-ваговий контроль о 14 год. 38 хв. ( квитанція № 13671), в ході якого порушень законодавства не виявлено, йому дозволено було слідувати до місця розвантаження. 10.11.2020 він згідно з квитанцією № 0.0..1 сплатив 635 грн плати за проїзд автомобільними дорогами (сума еквівалентна 19 євро). За таких обставин вважає відсутніми підстави для накладення на нього штрафу за перевезення вантажу великогабаритним транспортним засобом без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме за відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами з перевищенням великовагових норм 5-10%, оскільки він перевозив подільний вантаж, а тому дозвіл на рух такого транспортного засобу не видається. Крім того, позивач вказував на порушення процедури розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, оскільки повідомлення про розгляд справи 29.12.2020 ним отримане 30.12.2020.

Ухвалою від 01.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Свої доводи обґрунтував тим, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки (з причепом) RENAULТ, номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що навантаження на одиничну вісь склало 11,80 т при нормативно допустимому -11 т, про що свідчить талон про зважування від 04.11.2020 N 13657, час зважування 13:04 год. Відповідно до вимог чинного законодавства на підставі талону про зважування від 04.11.2020 № 13657, контролюючими особами Північного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 04.11.2020 N 050458, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 033536 від 04.11.2020, а також акт проведення перевірки № 256299 від 04.11.2020, в якому зазначено про відсутність дозволу на участь у дорожньому русі з перевищенням вагових та/або габаритних параметрів. Водій ОСОБА_1 ознайомився із складеними матеріалами, підписав їх без зауважень та заперечень. Також відповідач вказав, що справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт була розглянута заступником начальника Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 31.12.2020 за участі ОСОБА_1 . Покликаючись до ч. 4 ст. 48 та ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідач зазначив, що штраф до позивача застосовано у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Водночас, зауважив, що жодних виключень, застережень чи обмежень у видачі дозволів (з огляду на те, чи подільний вантаж, чи не подільний) на рух автомобільними дорогами великоваговим та/або великогабартиним транспортним засобом законодавством України не передбачено (відсутня пряма норма закону чи підзаконного акту). З наведених підстав відповідач просив відмовити в позові повністю.

Позивач подав пояснення у справі, в якому вказав на необґрунтованість доводів відповідача, з мотивів, аналогічних наведеним у позові.

Відповідно до ч.4. ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи, наведені учасниками справи в заявах по суті справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи.

04.11.2020 контролюючими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку N 006874 від 30.10.2020, на а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі М-01 124 км проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів, в межах якої здійснювався габаритно-ваговий контроль вантажних транспортних засобів.

Під час рейдової перевірки було зупинено транспортний засіб марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , позивач. До перевірки було пред`явлено: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , товарно-транспортну накладну (ТТН-ліс) серії НОМЕР_5 (а.с.47).

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу RENAULТ номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що навантаження на одиничну вісь склало 11,80 т при нормативно допустимому - 11 т, про що свідчить талон про зважування від 04.11.2020 N 13657, час зважування 13:04 год (а.с.46).

Контролюючими особами Північного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 04.11.2020 N 050458, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 033536 від 04.11.2020, а також акт проведення перевірки № 256299 від 04.11.2020, в якому зазначено про відсутність дозволу на участь у дорожньому русі з перевищенням вагових та/або габаритних параметрів (а.с.42-44).

Нараховану згідно з розрахунком № 033536 від 04.11.2020 плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 19 євро позивач сплатив в сумі 635,00 грн 10.11.2020 (а.с.45,52). Штраф в сумі 510,00 грн згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ДОП18 № 591412 за ч.1 ст.132-1 КУпАП позивач сплатив 04.11.2020 (а.с.52, 53).

31.12.2020 заступником начальника Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Коваленко М.В. винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 223709, згідно з якою постановлено стягнути з СПД ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф в сумі 8500,00 грн за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена ч.1 абз. 14 ст. 60 цього Закону, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (а.с.37).

Позивач оскаржував постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу до Укртрансбезпеки, рішенням якої № 951/3.4/15-21 від 10.02.2021 скаргу залишено без задоволення, постанову від 31.12.2020 № 223709 - без змін (а.с.10-13).

Вважаючи накладення адміністративно-господарського штрафу протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про скасування вищевказаної постанови.

Вирішуючи цей публічно-правовий спір, суд враховує таке.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» №879 від 27.06.2007 затверджено, зокрема, Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок №879).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно- вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 28 Порядку №879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

За приписами пункту 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

У відповідності до пункту 18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

Відповідно до пункту 23 Порядку №879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Відповідно до пункту 31.1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з пунктом 21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У спірному випадку матеріалами справи підтверджено та позивач не заперечував того, що за наслідками габаритно-вагового контролю було встановлено перевищення законодавчо встановлених габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу. А саме, навантаження на одиночну вісь становило 11,80 т, при нормативно допустимому 11 т, тобто на 800 кг більше нормативно допустимого, що у відсотковому співвідношенні склало на 7,27% більше допустимого показника.

В той же час, позивач зазначав те, що чинним законодавством взагалі не передбачено можливості отримання дозволу на перевезення подільного вантажу, який перевищує встановленні вагові нормативи. У свою чергу, як зазначає позивач, відсутність законодавчої можливості отримання такого дозвілу свідчить про відсутність правових підстав для застосування штрафних санкцій на підставі частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, оскільки штрафні санкції застосовуються саме за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.

З приводу такої позиції позивача суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно із п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

З огляду на положення вказаної норми права суд вважає, що оскільки рух транспортних засобів з перевищенням встановлених вагових норм, у разі перевезення подільних вантажів, автомобільними дорогами забороняється, то відповідно відсутня і можливість отримання дозволу на перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених вагових норм.

Таким чином, за наявності порушення при перевезенні подільного вантажу (перевищення вагових норм), що мало місце у спірному випадку, позивач взагалі не мав і не міг набути права (отримати дозвіл) перевозити такий вантаж автомобільними дорогами.

Але, вказані обставини не можуть свідчити про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, положення абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі якого позивача притягнуто до відповідальності, передбачають такі кваліфікуючі ознаки правопорушення як: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% та перевезення такого вантажу без відповідного дозволу.

Отже, сам факт перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових норм є підставою для застосування штрафних санкцій, за умови відсутності дозволу на таке перевезення, оскільки, як зазначено вище, законодавством передбачена у певних випадках можливість перевезення вантажу, з перевищенням встановлених вагових норм, за наявності відповідного дозволу.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність вищенаведених аргументів позивача.

При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на висновки Верховного Суду у справі №814/1460/16 (постанова від 29.01.2020), оскільки вказаним судовим рішенням не було вирішено спір по суті щодо правомірності застосування адміністративно-господарських санкцій до автоперевізника, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо наведених позивачем доводів про усунення ним порушення навантаження на вісь шляхом переміщення вантажу в причепі, суд зазначає таке.

Як вказав суд вище по тексту судового рішення, відповідно до пункту 23 Порядку №879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Вказана норма свідчить про те, що приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб, є правом саме власника транспортного засобу або уповноваженої ним особи.

Ініціювання проведення часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб, відбувається саме за бажанням власника транспортного засобу або уповноваженої ним особи. Проведення дій по перевантаженню не є обов`язком контролюючого органу.

Дослідженням наявних у справі талонів зважування транспортного засобу від 04.11.2020 встановлено, що під час зважування о 13:04 год. навантаження на одиночну вісь становило 11800 кг при нормативно допустимому 11000 кг; під час зважування о 14:38 год. - 11150 кг (а.с.16). Отже, надані позивачем талони зважування підтверджують часткове розвантаження осей транспортного засобу шляхом переміщення вантажу в причепі, однак не підтверджують приведення навантаження на одиночну вісь до нормативно допустимих вагових параметрів.

Також суд зазначає, що талон зважування о 14:38 не може слугувати доказом перезважування, оскільки відповідно до пункту 16-1 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться не більше однієї години; водночас перше зважування, під час якого й було зафіксоване порушення нормативних вагових параметрів, відбувалося о 13:04 год.

Матеріалами судової справи стверджується, що позивач перевозив вантаж лісоматеріали дубові в кількості 17,2640 куб.м.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним підкреслити, що перевізник повинен дотримуватись відповідних технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на осі транспортного засобу, у даному випадку, на одиночну вісь.

Переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, автомобільний перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 814/1460/16.

З приводу аргументів позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи, а саме неповідомлення позивача про час та місце розгляду справи, слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. N 1567 (далі - Порядок № 1567), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26, 27 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів судової справи встановлено, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт був призначений 22.12.2020, 29.12.2020, про що позивачу надсилались відповідні повідомлення засобами поштового зв`язку (а.с.38-41). Як ствердив у відзиві відповідач, в означені дати розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю доказів вручення повідомлень позивачу; справу розглянуто та прийнято оскаржувану постанову 31.12.2020 у присутності позивача.

З доводами відповідача узгоджуються й наведені позивачем у позовній заяві обставини, оскільки позивач вказував, що "... Справа розглянута 31.12.2020. Під час розгляду справи мої письмові пояснення про безпідставність накладення штрафу до уваги не взято та під час розгляду справи посадові особи не аргументували правові підстави накладення штрафу. Ксерокопія оскаржуваної постанови отримано мною після розгляду справи 31.12.2020".

Встановлені судом фактичні обставини свідчать на користь висновку, що позивач був повідомлений про дату. час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, приймав участь у такому розгляду, надавав письмові пояснення та після розгляду справи відповідачем отримав оскаржувану постанову. Отже, суд вважає, що відповідач не порушив встановленої процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх обставин. Доводи позивача та надані ним докази не спростовують правомірності постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт та не дають суду підстав для її скасування. Отже, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (33013 м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 34, ) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 223709 від 31.12.2020 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 серпня 2021 року

Суддя Н.О. Дорошенко