Справа № 280/4359/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Справа № 280/4359/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача, яким позивачу до стажу роботи на посаді судді зараховано лише «періоди з 3.06.1993р. по 31.10.2008 р. - 15 років 4 місяці 29 днів», що зазначено в листі заступника начальника Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області начальника управління з обслуговування громадян від 05.05.2021.

- визнати за позивачем право та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді:

27.11.1963 - 30.10.1967 роки, 3 роки 11 місяців 4 дні - строкова служба в військово-морських силах Радянського Союзу;

1 / 2 навчання на денному відділенні Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1967 по 22.06.1972, 2 роки 4 місяці та 24 дні;

з 05.06.1972 по 30.08.1974 слідчий військової прокуратури Балтійського гарнізону, Балтійський флот - 2 роки 2 місяці та 25 днів;

30.08.1974 по 29.09.1977 члени військового трибуналу Балтійського гарнізону, Балтійський флот;

29.07.1977 - 02.08.1983 член військового трибуналу Балтійського флоту;

02.08.1983-13.03.1989 голова військового трибуналу Секешфехерварського гарнізону Південної групи військ, а всього суддею військового трибуналу 14 років 6 місяців та 12 днів;

з 05.05.1989 по 02.06.1993 - прокурор відділу прокуратури Запорізької області - 4 роки та 27 днів;

з 02.06.1993 по 31.10.2008 суддя апеляційного суду Запорізької області - 15 років 4 місяці 29 днів,

а всього, станом на 31 жовтня 2008 року, стаж роботи на посаді судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання - 42 роки 6 місяців 23 дня.

Крім того, просить: встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у даній справі, стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати по сплаті судового збору, справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він має стаж - 42 років 6 місяця 23 дня, що дає йому право на відставку та довічне грошове утримання в розмірі 90 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Проте відповідач протиправно визначив йому розмір щомісячного довічного грошового утримання 50 % від суддівської винагороди лише із стажу на посадах судді без врахування його стажу на посадах слідчого, судді військового трибуналу, прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури, військової служби, 1/2 строку навчання, які дають позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % від суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру. Вважає, що відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку довічного грошового утримання діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про судоустрій та статус судців», «Про пенсійне забезпечення», тобто діяв неправомірно. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 03.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Надав суду відзив в якому зазначив, що ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді. Отже, час проходження військової служби, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та робота в органах прокуратури було враховано до стажу, який дає право на звільнення у відставку. Проте зазначений час не є стажем, вимога щодо якого визначена законом та враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме при визначенні відсоткового значення для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачу враховується лише стаж роботи суддею, заступником голови Запорізького обласного апеляційного суду з 03.06.1993 по 31.10.2008 . Він становить 15 років 04 місяців 29 дні. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.11.2008 позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання, як суддя у відставці, призначене згідно Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 березня 2014 року по справі №333/847/14-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року, позов задоволено: зобов`язано здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та щомісячно виплачувати грошове утримання з 01 грудня 2013 року до відповідних змін в діючому законодавстві, з урахуванням виплаченої за цей період різниці; зобов`язано в подальшому здійснювати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді без обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У грудні 2020 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17.09.2020 за №128 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 за №07-36/121 відповідно до стажу роботи на посаді судді, встановленого судовими рішеннями, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.01.2021 по справі №280/8730/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі.

Зазначене рішення набрало законної сили - 05.02.2021.

На звернення позивача до ГУ ПФУ в Запорізькій області з питання щодо виконання рішення суду, останнє, листом від 05.05.2021 за №5708-4990/Т-02/8-0800/21, повідомило, що у лютому 2021 року на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.01.2021 по справі №280/8730/20 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 №07-36/121 та відповідно до стажу роботи на посаді судді, встановленого судовими рішеннями від 13.03.2014 по справі №333/847/14-а (провадження №2-а/333/46/14) з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Стаж роботи позивача на відповідній посаді складає - 15 років 4 місяці 29 днів.

В зв`язку з чим, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснено позивачу у розмірі 50 відсотків від суддівської винагороди, зазначеної у довідці.

У відзиві на позовну заяву, відповідач роз`яснює який саме «стаж роботи на відповідній посаді» ним було враховано. Так на стор.3 відзиву відповідач зазначає, що «…при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу враховується лише стаж роботи суддею, заступником голови Запорізького обласного апеляційного суду з 03.06.1993 по 31.10.2008. Він становить 15 років 04 місяців 29 дні».

Таким чином, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу не було враховано до стажу роботи суддею: строкова служба в військово-морських силах Радянського Союзу; 1/2 навчання на денному відділенні Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка; період роботи слідчим військової прокуратури та період роботи у військовому трибуналі.

Не погодившись з зарахованим стажем, який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пунктом 4 частини 5 статті 126 Конституції України).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону №1402).

Згідно з частиною 3 статті 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402 встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19.02.2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частини третьої статті 141 Закону №2453 (у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12.12.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон №192-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453 (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності Законом №192-VIII, яким Закон №2453-VI було викладно в новій редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453 зазначені правовідносини регулювались Законом «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - №2862), який введений в дію з 10.02.1993.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не зараховано до стажу роботи на посаді судді строкова військова служба позивача в Військово-морських силах Радянського Союзу, половина строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім.. Т.Г. Шевченка, роботи позивача слідчим військової прокуратури Балтійського гарнізону Балтійського флоту, суддею військового трибуналу Балтійського гарнізону Балтійського флоту, військового трибуналу Балтійського флоту, головою військового трибуналу Секешфехерварського гарнізону Південної групи військ та прокурора відділу прокуратури Запорізької області.

На час виходу позивача у відставку діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XI «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене вище суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент виходу позивача у відставку, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби та час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, а також на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», яким були внесені зміни в Закон №2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Крім того, за приписами ст. 151 Конституції СРСР, яка діяла на час перебування позивача на посаді члена (судді) військових трибуналів, передбачалось наступне:

«В СРСР діють Верховний Суд СРСР, Верховні Суди союзних республік, Верховні Суди автономних республік, крайові, обласні, міські суди, суди автономних областей, суди автономних округів, районні (міські) народні суди, а також військові трибунали у Збройних Силах».

Статтею 152 зазначеної Конституції визначалось, крім іншого, що судді військових трибуналів обираються Президією Верховної Ради СРСР строком на п`ять років, а народні засідателі - зборами військовослужбовців строком на два з половиною роки.

Відповідно до ст. 1 Положення про військові трибунали, затвердженого Законом СРСР «Про затвердження Положення про військові трибунали» від 25.12.1958 року:

«У відповідності із Конституцією СРСР військові трибунали є судами СРСР, входять у єдину судову систему СРСР та діють у Збройних Силах СРСР».

Постановою Верховної Ради України від 03.02.1993 №2979-ХІІ були перейменовані військові трибунали України у військові суди України.

Отже, періоди служби позивача у військових трибуналах є періодами його роботи на посадах судді.

Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, періодів служби позивача у військових трибуналах та роботи на посаді слідчого та прокурора, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи позивача на посаді судді апеляційного суду Запорізької області є неправомірним.

Аналогічно правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 13 листопада 2019 року у справі №521/2593/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 13 лютого 2020 року у справі №592/5433/17, від 24 березня 2020 року у справі №559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а, від 11 листопада 2020 року у справі №243/4501/17, від 14 грудня 2020 року у справі №592/4591/17, від 31 березня 2021 року у справі №235/7316/16-а, від 31 березня 2021 року у справі №204/2241/17(2-а/204/128/17), від 17 травня 2021 року у справі №243/8281/17 та інших.

Таким чином до стажу, який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати періоди:

з 27.11.1963 - 30.10.1967 роки - строкова служба в військово-морських силах Радянського Союзу;

1/2 періоду навчання на денному відділенні за спеціальністю «правознавство» Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1967 по 22.06.1972;

з 05.06.1972 по 29.08.1974 - слідчий військової прокуратури Балтійського гарнізону, Балтійського флоту;

з 30.08.1974 по 01.08.1983 - член військового трибуналу Балтійського гарнізону Балтійського флоту та член військового трибуналу Балтійського флоту;

з 02.08.1983 по 13.03.1989 - голова військового трибуналу Секешфехерварського гарнізону Південної групи військ;

з 15.05.1989 по 02.06.1993 - прокурор відділу прокуратури Запорізької області;

з 03.06.1993 по 31.10.2008 - суддя апеляційного суду Запорізької області,

тобто повних 42 роки.

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 09.12.2020 по справі №127/147/17-а, то суд зазначає, що вказана постанови стосуються інших, неподібних, правовідносин ніж ті, що є предметом спору по даній справі. Так, предметом позову у справі №127/147/17-а є зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посаді державного службовця спеціаліста 1 категорії.

Разом з тим, суд зазначає, що у вимозі позивача про «визнання протиправним рішення відповідача, яким позивачу до стажу роботи на посаді судді зараховано лише «періоди з 3.06.1993р. по 31.10.2008 р. - 15 років 4 місяці 29 днів», слід відмовити, оскільки позивач не надав доказів існування такого рішення. Відповідач також не підтвердив, що таке рішення приймалось. У листі відповідача від 05.05.2021, на який посилається позивач, відсутнє будь-яке посилання на рішення та/або на періоди, які зараховані позивачу до стажу роботи на посаді судді.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29) и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Конструкція вказаної правової норми свідчить про те, що це є правом суду, а не імперативним обов`язком.

З огляду на обставини справи, суд не вбачає підстав в даному випадку для застосування ст. 382 КАС України.

Крім того, гарантія виконання судового рішення забезпечується також положеннями ст. 14 КАС України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані статтею 139 КАС України.

При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді тільки 15 років 4 місяці 29 днів, про що зазначено у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.05.2021 за №5708-4990/Т-02/8-0800/21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, наступні періоди:

з 27.11.1963 - 30.10.1967 роки - строкова служба в Військово-Морських Силах Радянського Союзу;

1/2 періоду навчання на денному відділенні за спеціальністю «правознавство» Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1967 по 22.06.1972;

з 05.06.1972 по 29.08.1974 - слідчий військової прокуратури Балтійського гарнізону, Балтійського флоту;

з 30.08.1974 по 01.08.1983 - член військового трибуналу Балтійського гарнізону Балтійського флоту та член військового трибуналу Балтійського флоту;

з 02.08.1983 по 13.03.1989 - голова військового трибуналу Секешфехерварського гарнізону Південної групи військ;

з 15.05.1989 по 02.06.1993 - прокурор відділу прокуратури Запорізької області;

з 03.06.1993 по 31.10.2008 - суддя апеляційного суду Запорізької області, тобто повних 42 роки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В задоволенні клопотання про встановлення судового контролю - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривен 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.08.2021.

Суддя Р.В. Кисіль