Справа № 120/5385/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 серпня 2021 р. Справа № 120/5385/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення зобов`язання вчинити дії

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної йому пенсії, починаючи з грудня 2014 року з розрахунку восьми мінімальних пенсій, та виплату різниці між фактично виплаченою та перерахованою пенсією. Відповідач за наслідками розгляду заяви позивача листом відмовив у здійсненні такого перерахунку у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього. Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що на виконання п. 7 Закону України "Про внесення змін до Закону України " Про державний бюджет України на 2011 рік" було прийнято постанову від 06.11.2011 року № 745 "про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", якою встановлено нові розміри зазначених виплат.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач знаходиться на пенсійному обліку відповідача, де й отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС, призначену відповідно до ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

23.04.2021 року за № 4327/О-0200/21 позивач звернувся до відповідача зі зверненням, за наслідками розгляду якого відповідач листом "Щодо надання роз`яснення" від 29.04.2021 року за вих. № 4240-4327/О-02/8-0200/21 повідомив позивача, що рішенням Конституційного Суду України (ІІ сенату) від 07.04.2021 року № 1-р(ІІ)/2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) зобов`язано Верховну Раду України протягом трьох місяців з дня ухвалення даного рішення привести нормативне регулювання, встановлене ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у відповідність із Конституцією України та цим рішенням, з огляду на визнання неконституційною ч. 3 ст. 54 цього Закону щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. У разі не приведення нормативного регулювання, встановленого ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у відповідність із Конституцією України та цим рішенням через три місяці з дня ухвалення цього рішення застосуванню підлягатиме ч. 4 ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 58 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

В рішенні від 07.04.2021 року № 1-р(ІІ)/2021 конституційний Суд України (ІІ сенат) вирішив:

1. Визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

2. Частина третя статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР:

"В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком".

Системний аналіз наведеного свідчить, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Однією з таких гарантій є перерахунок пенсії, який забезпечує належний та достатній рівень життя пенсіонерів. Підставою для перерахунку пенсії є подання додаткових документів, які дають право на подальше підвищення пенсії (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші) та відповідні зміни чинного законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що позивач оскаржує рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії із розрахунку 8 мінімальних пенсій. Підставою для такого перерахунку, як слідує з тексту позовної заяви, на переконання позивача, є рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 року № 1-р(ІІ)/2021, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З цього приводу суд зазначає, що одночасно цим рішенням Конституційний Суд України визначив, що ч. 3 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796, у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76, визнана неконституційною та втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення цього рішення, а також зобов`язано Верховну Раду України протягом трьох місяців, з дня ухвалення цього рішення, привести нормативне регулювання, встановлене ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796, у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76, щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.

Таким чином, вказана норма закону втрачає чинність протягом трьох місяців, а приписи зобов`язального характеру, що містяться у цьому рішенні мають бути реалізованими також протягом трьох місяців, з дня ухвалення вказаного рішення, тобто до 07.07.2021 року. Відповідно саме з цього часу, з 07.07.2021 року, виникає фактичне право громадян України, на яких поширюється дія ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796.

Разом з тим, позивач вже 22.04.2021 року звернувся до відповідача зі зверненням та 28.05.2021 року звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним рішення щодо відмови в перерахунку пенсії у зв`язку з прийнятим Конституційним Судом рішенням, тобто раніше визначеного Конституційним Судом строку для внесення відповідних змін в законодавство, тобто фактично до виникнення підстав для такого перерахунку.

Також суд враховує те, що оскаржуваний лист відповідача "Щодо надання роз`яснення" не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України. Вказаний лист від 29.04.2021 року має роз`яснювальний характер, не породжує будь-яких прав та обов`язків для позивача та наданий в порядку ЗУ "Про звернення громадян".

Крім того, аналізуючи оскаржуваний лист, суд вказує, що у ньому відсутня відмова у перерахунку пенсії позивача, а лише надані роз`яснення стосовно прийнятого Конституційним Судом рішення від 07.04.2021 року № 1-р(ІІ)/2021.

Таким чином, суд доходить висновку, що даним листом права позивача не порушені, адже, як власне рішення суб`єкта владних повноважень, так і відмови немає як таких.

За таких обставин, вказані позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Між тим, суд вважає за необхідне зазначити, що на даний момент ч. 3 ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції Закону № 1584-IX від 29.06.2021 року, передбачає наступне:

В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:

для I групи інвалідності - 6000 гривень;

для II групи інвалідності - 4800 гривень;

для III групи інвалідності - 3700 гривень;

для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.

Таким чином, на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 року № 1-р(ІІ)/2021 положення ч. 3 ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протягом трьох місяців з моменту прийняття цього рішення були приведені у відповідність із Конституцією України та вказаним рішенням.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати пенсію позивачеві починаючи з 28.12.2014 року із розрахунку 8 мінімальних пенсій та виплатити позивачеві різницю між фактично виплаченою та перерахованою пенсією починаючи з 28.12.2014 року, суд зазначає наступне, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій.

Оскільки у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення (відповіді) відповідача № 4240-4327/О-02/8-0200/21 від 29.04.2021 року щодо відмови позивачеві в перерахунку пенсії відмовлено, відповідно позовні вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати пенсію позивачеві починаючи з 28.12.2014 року з розрахунку 8 мінімальних пенсій та виплатити позивачеві різницю між фактично виплаченою та перерахованою пенсією починаючи з 28.12.2014 року також не підлягають задоволенню, як похідні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у цій справі не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович