Справа № 186/741/21
Суддя: Демиденко С. М.
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/741/21
Номер провадження № 2-а/0186/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.,

секретар Фадєєва Т.Б.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Першотравенськ Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що16 квітня 2021 року інспектором СРПП ВП №3 Синельниківського РУП старшим лейтенантом поліції Сараєвим Леонідом Олексійовичем було складено постанову серії БАВ №002000 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень.

Позивач не погоджується із обставинами викладеними у вищезазначеній постанові з наступних підстав, 16 квітня 2021 року, близько 17:00 години він рухався із велосипедом по вулиці Шахтарської слави, поблизу будинку №16. На дорозі, по якій він рухався, стояв автомобіль патрульної поліції та інший автомобіль, на краю проїзної частини, біля бордюру.

Зрівнявшись із ними, позивач запитав що сталося і можливо потрібна допомога. Працівник поліції відповів щоб він відійшов від проїзної частини, що він і зробив, перейшовши на тротуар. В цей час, поліцейський раптово проявляючи агресію штовхнув його, говорячи, що він не виконує законних вимог поліцейського. Після цього, на нього були одягнуті кайданки, та заштовхано в службовий автомобіль поліції. Приїхавши до відділу поліції у м. Першотравенськ, увесь цей час, працівник поліції щось писав, а пізніше надав йому для підписання протокол про вчинене адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП України та протокол про адміністративне затримання за ст. 185 КУпАП України. Позивач відмовився підписувати, оскільки був не згодний з викладеним у цих документах.

Пізніше, перевіряючи інформацію на сайті судової влади, він дізнався, що дана адміністративна справа вже розглянута, і винесена Постанова. Так, 14 травня 2021 року він звернувся до Першотравенського міського суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, та 14 травня 2021 року отримав копію Постанови від 06.05.2021 року. Даний факт підтверджується копією заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 14.05.2021 року.

В матеріалах справи, містилася зокрема і постанова серії БАВ №002000 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про існування даної постанови він взагалі не знав, під час подій, що відбувалися 16 квітня 2021 року, поліцейські жодного разу не повідомили його, що він порушив правила дорожнього руху.

Одразу після того, як він дізнався про існування цієї Постанови, 14 травня 2021 року він звернувся до ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, для ознайомлення з матеріалами адміністративної справи. На його заяву, йому видали лише копію Постанови серії БАВ №002000 (вихідний №49.3 - л - 1 від 14.05.2021 року). Зі змісту постанови вбачається, що він, перейшов проїзну частину по вул. Ш. Слави 16, у невстановленому місці поза пішохідним переходом у нетверезому стані, чим порушив п.4.7 ПДР України. Однак, дані обставини не відповідають дійсності. Він дійсно рухався по вулиці Шахтарської Слави, по стороні, де розташований будинок № 16, однак не здійснював перетин проїзної частини, а йшов прямо.

Пункт 4.7 ПДР України, передбачає, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Як вбачається з п.4.8 ПДР України, якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Отже, навіть якщо б позивач перетинав проїзну частину під прямим кутом, по вулиці Ш. Слави, він не порушив би правила дорожнього руху, оскільки проїзну частину до трьох смуг руху для обох його напрямків, можна перетинати. А вулиця Шахтарської слави не має чотирьох смуг.

Крім того, зазначається, що він перебував у нетверезому стані. Проте, це не підтверджується жодним доказом. Зокрема, відсутній медичний висновок, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відсутні показання свідків, які б могли підтвердити факт того, що він перебував у стані сп`яніння, тощо.

Отже, матеріали справи не містять жодного доказу, на підтвердження його протиправних дій.

Оскаржувана постанова була винесена 16 квітня 2021 року, але позивач про неї дізнався лише під час ознайомлення із матеріалами іншої адміністративної справи у Першотравенському міському суді, 14 травня 2021 року. Даний факт підтверджується копією заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 14.05.2021 року.

Таким чином, про існування Постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності він дізнався 14 травня 2021 року. Отже, саме з цієї дати і має відраховуватися строк 10 днів на оскарження.

Відтак, вважає, що ним попущено строк на оскарження з поважних причин, оскільки він не знав, та не міг знати, що відносно нього винесена Постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності. З огляду на викладене, пропущений строк підлягає поновленню.

Просить суд поновити строк звернення до суду із позовом та скасувати постанову інспектора СРПП ВП №3 Синельниківського РУП старшого лейтенанта поліції Сараєва Леоніда Олексійовича серії БАВ №002000 від 16.04.2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідач надав суду письмовий відзив в якому зазначив, що вважає ГУНП є неналежною стороною по справі, інспектор СРПП ВП №3 Синельниківського РУП Сараєв Л.О., є суб`єктом владних повноважень, оскільки він під час винесення постанови про адміністративне правопорушення здійснював владні управлінські функцій на основі законодавства, та був наділений сукупністю прав і обов`язків посадової особи, закріплених за ним у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на нього функцій, а тому останній і є належним відповідачем по справі.

Що стосується питання щодо законності та обґрунтованості постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №002000 від 16.04.2021 року, якою зафіксовано порушення ОСОБА_1 положень ч. 3 ст. 127 КУпАП, вважають дану постанову законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства.

Просить суд у позові ОСОБА_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №002000 від 16.04.2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 квітня 2021 року інспектором СРПП ВП №3 Синельниківського РУП старшим лейтенантом поліції Сараєвим Леонідом Олексійовичем було складено постанову серії БАВ №002000, в якій зазначено, що: «16 квітня 2021 року о 17-00 год, в м.Першотравенськ по вул. Ш. Слави 16 пішохід ОСОБА_1 , перейшов проїзджу частину у невстановленому місці поза пішохідним переходом у нетверезому стані чим порушив п.4.7. ПДР України» ув`язку з чим був притягнутий за ч.3 ст. 127 КУпАП до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Наданий на запит суду відеозапис з бодікамери поліцейського, який був досліджений в судовому засіданні, не містить відомостей про вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.3 ст. 127 КУпАП, інших доказів /пояснень свідків, тощо/ суду не надано.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, поліцейські відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою дорожнього руху.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

При цьому, зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі № 724/716/16; від 17.06.2020 року у справі № 127/6881/17; від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17; від 16 листопада 2020 року у справах № 398/2077/17 та № 149/1698/17.

Враховуючи вище викладе, заперечення відповідача проте, що він не є належним відповідачем у справі є необґрунтованими.

В розділі 4 ПДР України закріплено обов`язки і права пішоходів.

Відповідно до пункту 4.7 ПДР України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

За приписами пункту 4.8 ПДР України якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, пішохід зобов`язаний перетинати проїзну частину автомобільної дороги, вулиці по пішохідних переходах, а в разі їх відсутності - на перехрестях по лінії тротуарів і узбіч (стаття 17 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до ст. 17 Закону України «Про дорожній рух» пішохід має право при відсутності в зоні видимості переходу чи перехрестя переходити дорогу, вулицю, залізничний переїзд під прямим кутом до краю проїзної частини на дільниці, де вона добре проглядається в обидві сторони.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України пішохід має право при відсутності в зоні видимості переходу чи перехрестя переходити дорогу, вулицю, залізничний переїзд під прямим кутом до краю проїзної частини на дільниці, де вона добре проглядається в обидві сторони.

Частиною третьою статті 127 КУпАП /серед іншого/ передбачено адміністративну відповідальність пішоходів за перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях у стані сп`яніння у вигляді накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд, надавши оцінку відеозапису наявному в матеріалах справи, дійшов висновку, що фактичні данні які б підтверджували факт переходу ОСОБА_1 , проїзної частини у невстановленому місці у стані сп`яніння відсутні, що вказує на не правомірність притягнення ОСОБА_1 , до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини третьої статті 127 КУпАП.

Будь-яких інших доказів фото або відеофіксації правопорушення суб`єкт владних повноважень не надав.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч.1,4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України /далі КАС України/ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 73,74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі N 524/9716/16-а, від 15.11.2018 року у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 року у справі N 295/3099/17.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 127 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП ВП №3 Синельниківського РУП серії БАВ №002000 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Суддя С.М. Демиденко