Справа № 260/1211/21
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2021 року м. Ужгород№ 260/1211/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, як беруть участь у справі:

представник позивача - Сливка М.В.

представник відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.03.2021 року ВП №64218982 "Про накладення штрафу.

Позовна заява мотивована тим, що 18 березня 2021 року до Департаменту надійшла від відповідача постанова від 16.03.2021 року у ВП№64218982 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти днів.

Вищезазначену постанову позивач вважає необґрунтованою та безпідставною, такою що постановлена без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення державним виконавцем у ході виконавчого провадження, такою що завдає істотної шкоди інтересам позивача, а відтак підлягає скасування.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві.

Представником відповідача до суду було подано відзив на даний адміністративний позов, відповідно до якого зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог та не спростував правомірність постанови про накладення штрафу.

Представник відповідача вважає, оскільки боржником не вжито належних заходів спрямованих на виконання рішення суду, за невиконання без поважних причин боржником рішення, яким він зобов`язаний особисто вчинити певні дії, 16 березня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесено оскаржувану постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн., якою також встановлено новий строк для виконання рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки, позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог та не спростував правомірність постанови про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою суду 12 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей розгляду справи, визначених статтею 287 КАС України.

Представником відповідача до суду було подано відзив на даний адміністративний позов, відповідно до якого зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог та не спростував правомірність постанови про накладення штрафу. Відповідач вважає, оскільки боржником не вжито належних заходів спрямованих на виконання рішення суду, за невиконання без поважних причин боржником рішення, яким він зобов`язаний особисто вчинити певні дії, 16 березня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесено оскаржувану постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн., якою також встановлено новий строк для виконання рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки, позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог та не спростував правомірність постанови про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року до участі у даній справі залучено третю особу - ОСОБА_1 .

Будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду справи, представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши думку представника позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження № 64218982 з примусового виконання виконавчого листа № 260/2784/20 від 14.01.2021р., виданого Закарпатським окружним адміністративним судом про зобов`язання Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачено суми такої допомоги.

20 січня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64218982 про примусове виконання вищезгаданого виконавчого листа та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

02 березня 2021 року відповідач направив на адресу позивача Вимогу державного виконавця щодо виконання рішення суду строком до 12 березня 2021 року. Одночасно повідомлено боржника, що у разі невиконання рішення у строк встановлений державним виконавцем або без поважних на те причин, до боржника будуть застосовані санкції передбачені статтями 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження".

12 березня 2021 року позивач скерував на адресу відповідача листа № 34.08-05/120, згідно якого повідомив останнього про те, що ним виконано рішення в частині здійснення перерахунку, однак в частині здійснення виплати стягувачу, рішення суду не виконано, оскільки у позивача відсутні кошти та не надходили на день скерування листа на його рахунки кошти для виплати щорічної разового грошової допомоги до 5 травня.

16 березня 2021 року відповідачем на підставі статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Разом з тим, позивача зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, яка і стала предметом розгляду даної справи.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі - Закону №1404-VIII) Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців встановлені статтею 18 Закону №1404-VIII:

1. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 5 ст.19 Закону №1404-VIII боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у етап і 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи 19 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про примусове виконання рішення (заяву про відкриття виконавчого провадження).

У зв`язку з чим, відповідач, керуючись вимог ст. ст. 3. 4, 25, 26. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2021 року.

02 березня 2021 року відповідачем винесено вимогу державного виконавця про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду шляхом виплати ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком , з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

12 березня 2021 року на адресу відділу ПВР надійшов лист від позивача за №34.08-05/120, відповідно до якої позивач повідомив державного виконавця, про те, що ним здійснено перерахунок стягувачу. Виконання рішення в частині виплати стягувачу сум передбачених виконавчим документом не здійснено у зв`язку з відсутністю коштів на відповідних рахунках позивача.

Відповідно до статті 370 частини 1 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень га рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповіли о до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 6 пунктом 1 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні статті 1 пункту 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод. законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Пунктом 16 ч.3 ст.18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У зв`язку і вищенаведеним, державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про накладення штрафу у ВП №64218982 від 16.03.2021р. на боржника за невиконання судового рішення у розмірі 5100,00 грн, та зобов`язано останнього виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до вимог ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно із ч.1 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф в подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавець визначив порядок дій виконавця, а саме: під час перевірки виконання рішення боржником державним виконавцем буде встановлено, що боржником рішення без поважних причин не виконано виконавець виносить постанову про накладення на боржника штраф, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. А у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі, і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

За рішенням немайнового характеру, у державною виконавця відсутні повноваження щодо винесення постанови про арешт коштів та списання коштів, які містяться на рахунках боржника, оскільки законодавцем встановлено вичерпний перелік дій, передбачений законом, направлених на його своєчасне та повне виконання.

Разом із цим, боржник (позивач) зобов`язаний вживати усіх заходів для виконання судового рішення (посилання на відсутність коштів та не вжиття заходів суперечить статті 124 Конституції України ), а саме: звернутися до Міністерства соціальної політики України для виділення коштів на погашення заборгованості. А також, у разі відсутності коштів (або недостатності), звернутися до Міністерства фінансів України (або через Міністерства соціальної політики України) із пропозицією про необхідність внесення змін до закон про Державний бюджет України, що не було зроблено боржником (позивачем).

Окрім того, у разі відсутності коштів (або недостатності) боржник не скористався своїм правом звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, або про роз`яснення способу виконання рішення суду, тобто позивачем не вживалися жодних заходів на виконання рішення суду.

Суд звертає увагу на те, що за наслідками скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника не тільки не залишить рішення суду невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що буде суперечити основним завданням виконавчого провадження та етапі 124 Конституції України.

Виходячи з викладеного, державним виконавцем постанова про накладення штрафу прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.77 КАС України закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справи про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Отже, відповідачем правомірно та у спосіб встановлений Законом України "Про виконавче провадження" винесено оскаржувану постанову від 16 березня 2021 року про накладення штрафу, яка відповідає критеріям відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 6, 9, 72-76, 126, 139, 242-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені адміністративного позову Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Судове рішення проголошується та вручається учасникам справи з урахуванням особливостей, передбачених положеннями статті 271 Кодексу адміністративного України.

У справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

СуддяС.А. Гебеш