Справа № 640/16169/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом у якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неподанні до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення ПАТ «Банк «Національні інвестиції» надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 1 277 841,00 грн. та зобов`язати відповідача до вчинення відповідних дій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за ПАТ «Банк «Національні інвестиції» обліковується переплата податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, у розмірі 1 277 841,00 грн., у зв`язку з чим 07 серпня 2019 року до відповідача направлено заяву щодо підготовки висновку про повернення надміру сплаченої суми податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у розмірі 1 277 841,00 грн. та подати його до органу Державної казначейської служби України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що відповідач продовжує незаконно обліковувати податкові зобов`язання банку відносно якого здійснюється процедура ліквідації за загальними нормами податкового законодавства, у зв`язку з чим вважає, що в AT «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» начебто наявний податковий борг і відмовляє позивачу саме з цієї причини у наданні висновку до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування, про повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання.

Відповідач подав відзив, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з наявної в матеріалах виписки по особових рахунках АТ «Банк «Національні інвестиції» за період з 01 січня 2015 року по 21 серпня 2019 року випливає, що переплата податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, у розмірі 1 277 841,00 грн.

З огляду на наявність переплати позивач 07 серпня 2019 року звернувся до ОВПП ДФС із заявою №03/514, у якій просив підготувати висновок про повернення надміру сплаченої суми податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, у розмірі 1 277 841,00 грн. та подати його до відповідного органу Державної казначейської служби України.

У відповідь відповідач листом від 14 серпня 2019 року №39671/10/28-10-43-01-11 повідомив позивача, що оскільки за АТ «Банк «Національні інвестиції» станом на день надання відповіді обліковується податковий борг, відсутні підстави для перерахування надміру сплачених грошових коштів.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, вказує на обставини не врахування знаходження АТ «Банк «Національні інвестиції» у процедурі ліквідації, та не з`ясування того, чи має статус податкового боргу сума грошових зобов`язань, яка непогашена неплатоспроможним банком, чи може вона погашатися поза межами процедури ліквідації, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №613 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення про віднесення позивача до категорії неплатоспроможних.

На підставі зазначеної постанови НБУ №613 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року прийнято рішення №172 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Національні інвестиції» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На виконання вимог частини другої статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідне оголошення про ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» та призначення уповноваженої особи Фонду розміщено у газеті «Голос України» №230 (6234) від 05 грудня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 листопада 2017 року №4967 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Національні інвестиції» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строк здійснення ліквідації Банку на один рік по 02 грудня 2018 року включно, та рішенням від 29 листопада 2018 року №3202 строк здійснення ліквідації Банку продовжено до 02 грудня 2019 року.

Водночас, згідно наданої до матеріалів справи довідки про стан податкового боргу АТ «Банк «Національні інвестиції» та розшифровки до неї станом на 07 жовтня 2019 року податковий борг позивача становить 508 661,35 грн., у тому числі по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 508 661,35 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазанчив, що враховуючи невідповідність заяви позивача від 07 серпня 2019 року вимогам пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України, а також наявність у нього непогашеного податкового боргу, відсутні підстави для здійснення повернення сум грошових зобов`язань.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з положеннями підпунктк 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України платникам податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені у ст. 43 ПК України.

На підставі п. 43.1 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктом 43.3 цієї ж статті передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Пунктом 43.4 ст. 43 ПК України визначено, що платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно з п. 43.5 ст. 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Порядок взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені визначений Наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60 (далі - Порядок №60).

Пунктом 1 Розділу II Порядку №90 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначено Порядком про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 № 1650/24182.

З наведеного випливає, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів, є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року (справа №1540/3759/18), від 18 червня 2019 року (справа №826/3490/18), від 13 червня 2019 року (справа №812/1017/16), від 11 червня 2019 року (справа №826/8802/16), від 5 березня 2019 року (справа 814/3233/15), від 28 лютого 2019 року (справа №805/1218/16-а), від 5 лютого 2019 року (справа №826/7672/17).

Так, з матеріалів справи вбачається, що у заяві на повернення надміру сплачених грошових зобов`язань від 07 серпня 2019 року №03/514 заявник просив повернути йому надміру сплачені кошти у розмірі у розмірі 1 277 841,00 грн. та подати його до відповідного органу Державної казначейської служби України.

У відповідь відповідач листом від 14 серпня 2019 року №39671/10/28-10-43-01-11 повідомив позивача, що оскільки за АТ «Банк «Національні інвестиції» станом на день надання відповіді обліковується податковий борг, відсутні підстави для перерахування надміру сплачених грошових коштів.

На переконання апелянта, відповідач продовжує незаконно обліковувати податкові зобов`язання банку відносно якого здійснюється процедура ліквідації за загальними нормами податкового законодавства, у зв`язку з чим вважає, що в AT «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» начебто наявний податковий борг і відмовляє позивачу саме з цієї причини у наданні висновку до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування, про повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами.

Положеннями частинними шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено зобов`язання банку, на які не поширюється обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Апелянт зауважує, що посилання відповідача на ст. 43 Податкового кодексу України як на відмову у поверненні надміру сплачених сум податку, оскільки у Позивача наявний податковий борг, є безпідставними.

Натомість, колегія суддів підкреслює, що відсутність податкового боргу у розумінні пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України є необхідною умовою для повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, а не стягненням такого боргу чи задоволенням вимог кредиторів.

Тобто, умови повернення надміру сплачених грошових коштів регулюються саме статтею 43 Податкового кодексу України, а положення пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України щодо непоширення норм цього Кодексу на питання стягнення податкового боргу з банків, щодо яких застосовуються приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI, не стосуються спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі №815/3066/15.

Законодавством України не передбачено випадків, за наявності яких повернення надміру сплачених грошових зобов`язань може здійснюватися в інший спосіб, ніж установлено у статті 43 Податкового кодексу України.

Разом з тим, ні статтею 43 Податкового кодексу України ні Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлено порядку повернення коштів неплатоспроможному банку, які обліковуються як переплата, за умови наявності не погашеного податкового боргу.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи Публічному акціонерному товариству "Банк "Національні інвестиції" у підготовці та наданні до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення Публічному акціонерному товариству "Банк "Національні інвестиції" надміру сплаченого грошового зобов`язання у розмірі 1 277 841,00 грн. з податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, діяв згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 09 серпня 2021 року.