Справа № 826/17830/17
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Кучми А.Ю.,

при секретарі судового засідання Піскунової О.Ю.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Майор І.В.,

від відповідача 1 (апелянта): Кальковець В.Л.,

від відповідача 2 (апелянта): не з`явились,

від відповідача 3: Бойко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Державної податкової служби України про стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне підприємство "Ті Ер Ес Лізинг" з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Державної фіскальної служби України, в якому просило суд:

- стягнути з Державного бюджету України на користь ПП "Ті Ер Ес Лізинг" 27 616 434,82 грн. пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ (порушення строків бюджетного відшкодування) в розмірі 47 761 967,00 грн за декларацією за лютий 2015 року за період з 06 травня 2015 року до 27 грудня 2017 року включно.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 червня 2018 року у справі № 826/17830/17, яке набрало законної сили 17 березня 2020 року було, зокрема, зобов`язано ДФС України включити до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми ПДВ не відшкодовані ПП «Ті Ер Ес Лізинг» з бюджету по заявам про повернення суми бюджетного відшкодування, які є додатками до декларацій з ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 47 761 967,00 грн. Водночас, з огляду на те, що до теперішнього часу Підприємством не отримано бюджетного відшкодування ПДВ, що визначено декларацією за лютий 2015 року у розмірі 47 761 967,00 грн, останній стверджує, що має право на відшкодування пені, яка за період з 06 травня 2015 року і станом на дату складання позову у даній справі - 27 грудня 2017 року, становить 27 616 434,82 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачами Центральним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків та Державною податковою службою України подано апеляційні скарги, відповідно до змісту яких останні, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, просять скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Центральне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків посилається на те, що Офісом великих платників податків, в межах компетенції, виконано вимоги ст. 200 ПК України, а тому доводи суду про порушення Офісом вимог ст. 200 ПК України є такими, що не відповідають дійсності. Разом з цим, апелянт звертає увагу, що Офісом було сформовано та надано висновки на відшкодування до органу Державного казначейства України по ПП «ВТБ Лізінг Україна» на загальну суму 219 190 751, 00 грн. Отже, вказані в апеляційній скарзі обставини, на переконання апелянта свідчать про відсутність бездіяльності з боку офісу.

Державна податкова служба, у свою чергу, також вказує про відсутність бездіяльності з боку Офісу та наголошує, що податковим органом було здійснено всі заходи, з урахуванням чинних на момент виникнення вимог законодавства, щодо надання висновків органу державного казначейства, а твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, за наведених в апеляційних скаргах доводів, апелянти вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з чим просять суд апеляційної інстанції його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Головним управлінням Державної казначейської служби України в місті Києві було подано відзив на апеляційні скарги відповідачів, відповідно до змісту якого останній зазначає, що підтримує доводи та вимоги апеляційних скарг та просить суд апеляційні скарги задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач у відзиві на апеляційні скарги зазначає, що з доводами апеляційних скарг категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та відзивів на апеляційні скарги відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватним підприємством "Ті Ер Ес Лізинг" в 2015 році було подано податкову декларацію з податку на додану вартість (ПДВ) за лютий 2015 року, відповідно до якої сума бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок за цей період складає 47 761 967,00 грн.

Зазначена декларація була перевірена Офісом ВПП ДФС за наслідками камеральної перевірки, а заявлена до відшкодування сума 47 761 967,00 грн підтверджена довідкою від 17 квітня 2015 року №449/28-10-37-20/34356910.

У встановлений чинним на той час законодавством строк сума у розмірі 47 761 967,00 грн. позивачу відшкодована не була, в зв`язку з чим останній звернувся до суду з відповідним позовом до Офісу ВПП ДПС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року у справі №826/17808/16, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року, а в подальшому постановою Верховного Суду від 14 січня 2021 року, позов Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Офісу ВПП ДФС України щодо невідшкодування Приватному підприємству "Ті Ер Ес Лізинг" заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн., у тому числі за податковою декларацією з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., яка в тому числі виявляється у протиправній не підготовці та не поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість у встановлені законодавством терміни та у неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість;

- стягнуто з Державного бюджету на користь Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн., у тому числі за податковою декларацією з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн.

З огляду на зазначене та враховуючи, що вказана сума заборгованості з відшкодування податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2015 року розмірі 47 761 967,00 грн. станом на 27 грудня 2017 року не відшкодована позивачу останній вважає, що має право на отримання пені за прострочення бюджетного відшкодування, за період з 06 травня 2015 року по 27 грудня 2017 року у розмірі 27 616 434,82 грн., що зумовило його звернення до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що судовими рішеннями підтверджена заборгованість бюджету з відшкодування позивачу сум ПДВ, зокрема по декларації за лютий 2015 року у розмірі 47 761 967,00 грн. Водночас, з огляду на те, що вказана сума не відшкодована з незалежних від платника податків причин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач набув право вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування. Разом з цим, суд першої інстанції зазначив, що відповідачами не спростовано наданий позивачем розрахунок пені за період з 06 травня 2015 року по 27 грудня 2017 року по декларації за лютий 2015 року на суму 27 616 434,82 грн.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

Як було встановлено судом, судовим рішенням від 18 грудня 2019 року у справі №826/17808/16, яке набрало законної сили, було стягнуто з Державного бюджету на користь Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн., у тому числі за податковою декларацією з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн.

При цьому, за результатом розгляду вказаної справи №826/17808/16 судом було визнано протиправною бездіяльність Офісу ВПП ДФС України щодо невідшкодування ПП "Ті Ер Ес Лізинг" заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість, зокрема, за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., яка в тому числі виявляється у протиправній не підготовці та не поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість у встановлені законодавством терміни та у неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Отже, з наведеного слідує, що наявність у відповідача права на отримання заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість, зокрема, за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., а також бездіяльність контролюючого органу щодо невідшкодування ПП "Ті Ер Ес Лізинг" відповідних сум у встановлені законодавством терміни, а також щодо неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість досліджувались судом у іншій судовій справі.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів критично оцінює доводи апелянтів щодо здійснення Офісом великих платників податків всіх передбачених законодавством заходів та надання висновків органу державного казначейства про відшкодування сум податку на додану вартість, зокрема, за податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., оскільки вказаним обставинам вже було надано правову оцінку судом у іншій справі, рішення в якій набрало законної сили.

Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції судовими рішеннями у справі №826/17808/16 підтверджена заборгованість бюджету з відшкодування позивачу сум ПДВ, зокрема по декларації за лютий 2015 року у розмірі 47 761 967,00 грн.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений ст. 200 Податкового кодексу України.

Пунктом 200.7 вказаної норми передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пунктами 200.12, 200.13 цієї статті встановлено, що орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Положеннями п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України врегульовано, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 803/655/17 зазначав, що наведені норми (пункт 200.23 статті 200 ПК України) встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому, непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, а також враховуючи, що узгоджена сума бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2015 року у розмірі 47 761 967,00 грн. не відшкодована з незалежних від платника податків причин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач набув право вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування за період з 06 травня 2015 року по 27 грудня 2017 року на суму 27 616 434,82 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки право на отримання відповідної суми бюджетного відшкодування було встановлено у судовому порядку за результатом розгляду адміністративної справи № 826/17808/16, непогашення заборгованості бюджету з ПДВ у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування в силу норм податкового законодавства, а відповідачами зауважень щодо наданого позивачем розрахунку належної йому до виплати суми пені до суду не подано.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачами як суб`єктами владних повноважень не доведено суду відсутність відповідного обов`язку, що становить предмет даного спору, а також, що позовні вимоги є безпідставними.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку з дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи суб`єкта владних повноважень не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови виготовлено 06 серпня 2021 року