Справа № 540/1428/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1428/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Калівошко В.В.,

за участі:

представника позивача - Єленич О.В.,

представника відповідача - Козлова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ЗЛОТОДАР" до Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2021 року № 22,

встановив:

Приватне підприємство "ЗЛОТОДАР" (далі - позивач, ПП "Злотодар") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДПС), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.03.2021 року №22 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 200 125,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП "Злотодар" з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за звітний (податковий) період - листопад 2020 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах - серпень 2020, вересень 2020, жовтень 2020, за результатами якої складені спірне податкове повідомлення-рішення (далі - ППР). Позивач вважає його незаконним, оскільки перевіркою не вірно надана оцінка обставинам господарської діяльності ПП "Злотодар". Стверджує про реальність та дійсність господарських угод позивача з контрагентом-постачальником ТОВ "Вест Стандарт ЮА", оскільки товар за угодами поставлений вказаним контрагентом у повному обсязі, належним чином оприбуткований та оплачений і використаний у власній господарській діяльності позивача з метою отримання прибутку. Крім того, наголошуючи на принципі індивідуального характеру відповідальності, позивач стверджує, що у нього відсутній обов`язок перевіряти контрагентів стосовно дотримання ними норм податкового законодавства.

Вважає, що ППР, прийняте за результатами проведеної перевірки, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.04.2021 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

23.04.2021 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечує з огляду на таке. Так, відповідач вважає, що викладені позивачем у позові доводи безпідставні та необґрунтовані. Зазначає, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом встановлені порушення позивачем податкового законодавства, що полягало у порушенні п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого ПП «Злотодар» завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2020 року на суму 200125,00 грн.

Наведеного висновку відповідач дійшов через встановлення фактів, які на його думку свідчать про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником ТОВ «Вест Стандарт ЮА».

Так, відповідач стверджує, що позивачем було придбано автозапчастини, реальне джерело походження за якими не встановлено.

За даними Єдиного реєстру податкових накладних у періоді з травня 2019 року по листопад 2020 ТОВ «Вест Стандарт ЮА» взагалі не декларує отримання послуг з оренди нерухомого майна, у тому числі від фактичних власників об`єктів, зазначених в повідомленнях за формою №20-ОПП. За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у ТОВ «Вест Стандарт ЮА» відсутнє власне нерухоме майно.

На підставі наведеного, а також податкової інформації, відповідач стверджує, що інформація в ТТН по спірних операціях є недостовірною.

Крім того, відповідач стверджує про дефектність наданих під час перевірки видаткових накладних, через відсутність в них осіб, що вчинила підпис з боку ТОВ «Вест Стандарт ЮА».

Також відповідач стверджує, що достовірність наданих договорів щодо оренди ТОВ «Вест Стандарт ЮА» нерухомості не підтверджується звітністю за формою №20-ОПП, що має подаватись від імені контрагентів-орендодавців ТОВ «Вест Стандарт ЮА», а також тим, що контрагент позивача не декларує виплати за оренду цієї нерухомості.

Крім наведеного відповідач зазначає, що ТОВ «Вест Стандарт ЮА» декларує імпорт вживаних автомобілів, запчастини, які підприємство реалізувало позивачу підприємство не придбавало.

Відсутність джерела законного введення в обіг запасних частин та реального, задекларованого його виробництва у безпосереднього постачальника, а також відсутність необхідних, виходячи із специфікації операції, матеріально-технічних можливостей для конкретних операцій з його постачання, є свідченням неможливості здійснення операції з їх постачання від ТОВ «Вест Стандарт ЮА» на адресу ПП «Злотодар».

Неможливість використання придбаного товару в господарській діяльності підприємства також, на думку відповідача, підтверджується тим, що автопарк позивача складається з автомобілів вітчизняного виробництва, тоді як придбані запчастини -закордонного виробництва.

Також відповідач зазначає про те, що відносно ТОВ «Вест Стандарт ЮА» здійснюється досудове розслідування, а саме підприємство віднесено до ризикових.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволені позову.

28.04.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить відхилити доводи відповідача, викладені в відзиві на позов. Зазначає, що дослідження ланцюга постачання товару придбаного в ТОВ «Вест Стандарт ЮА» порушує принцип індивідуальної відповідальності. Договір з ТОВ «Вест Стандарт ЮА» було укладено після перевірки контрагента. За формальними ознаками підстави для відмови від співпраці були відсутні.

Щодо листа КП «ІАЦ Волиньенергософт» зазначає, що договір суборенди нерухомого майна ТОВ «Вест Стандарт ЮА» був укладений з іншим контрагентом та за іншою адресою. Інформацію податкового органу щодо обстеження об`єктів нерухомості за адресою діяльності ТОВ «Вест Стандарт ЮА» називає недостовірною та такою, що стосується періоду діяльності підприємства відмінний від періоду, що перевірявся.

Щодо існування кримінального провадження відносно контрагента - наголошує на тому, що вирок суду з цього приводу відсутній. Також зазначає про те, що правомірність віднесення ТОВ «Вест Стандарт ЮА» до переліку ризикових платників податку набула оцінки в рішенні Волинського окружного адміністративного суду №140/762/21.

На підставі наведеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 26.05.2021 року визначено перейти до розгляду адміністративної справи № 540/1428/21 за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 04.06.2021 о 10:00 год.

В підготовче засідання призначене на вказану дату сторони з`явились. За клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 22.06.2021 року.

Враховуючи, що під час підготовчого засідання у даній справі судом завершено проведення всіх підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суду від 22.06.2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 27.07.2021 року.

19.07.2021 року до суду надійшло клопотання свідка по справі - директора КП "ІАЦ "Волиньенергософт" Курилюка О.І. про участь в судовому засіданні за допомогою засобів відеоконференцзв`язку через Волинський окружний адміністративний суд. Клопотання задоволено ухвалою суду від 21.07.2021 року.

В судове засідання, призначене на 27.07.2021 року, представники сторін з`явились. Представниця позивача на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, викладених нею в позові, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, покликаючись на доводи, викладені ним в відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача та відповідь на нього, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватне підприємство «Злотодар», , зареєстроване 26.07.2012 року № 0000768 Виконавчим комітетом Каховської міської ради, взято на облік в контролюючому органі 27.07.2012 року за №32117, на дату перевірки знаходиться на обліку в Новокаховській ДПІ ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, з 01.11.2012 року є платником податку на додану вартість.

З 18.01.2021 року по 26.01.2021 року ГУ ДПС на підставі наказу про проведення перевірки від 14.01.2021 року № 11-ж1 та направлення на проведення перевірки від 16.01.2021 року №7/21-22-07-02, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП "Злотодар" з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах - серпень, 2020, вересень 2020, жовтень 2020, листопад 2020 року.

02.02.2021 за результатами перевірки складено акт № 363/21-22-05-07/38215682 (далі - Акт перевірки), яким встановлені порушення п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2020 року на суму 200125,00 грн.

Не погодившись з висновками акту, позивачем подано заперечення від 22.02.2021 року №75.

Листом від 10.03.2021 №5088/6/21-22-07-02-14 ГУ ДПС повідомило позивача про те, що його доводи не спростовують висновків перевірки, а тому Акт перевірки залишено без змін.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.03.2021 №2, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2020 року на суму 200125,00 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (Пункт 198.1. статті 198 ПК України).

Відповідно пункту 198.3. статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.4. статті 200 ПК України).

Відповідно положень ст.1, ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Комплексний аналіз наведених норм сформував правову позицію Верховного Суду (зокрема, постанови: по справі №820/3072/18 від 19.02.2021 року, по справі №640/11256/19 від 16.03.2021 року, по справі № 813/3637/16 від 23.04.2021 року та інші) відповідно якої судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду, є доктрина реальності господарської операції.

Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 року у справі № 826/11531/14, Верховний Суд у постановах від 24.01.2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19.11.2019 року у справі № 826/487/16 неодноразово звертав увагу, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суди, на думку Верховного Суду, повинні встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання робіт (послуг), обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

В даному конкретному випадку в основу прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 12.03.2021 №2 покладено висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Вест Стандарт ЮА» з поставки автозапчастин, внаслідок чого ПП «Злотодар» завищено суму податкового кредиту за листопад 2020 року на суму 200125,00 грн.

З приводу наведеного висновку, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ПП "Злотодар" протягом жовтня-листопада 2020 року документувало придбання в ТОВ «Вест Стандарт ЮА» автозапчастин за номенклатурою, переліченою в Акті перевірки на загальну суму 1200750,00 грн, в т.ч. ПДВ 200125,00 грн.

Відповідач, вважаючи операції з постачання запчастин нереальними, стверджує про відсутність в контрагента позивача матеріально-технічної бази для ведення підприємницької діяльності - відсутність нерухомості. Недостатність трудових ресурсів - працевлаштовано 7 чоловік (з яких 4 жінки), відсутність згідно даних ЄРПН в 2019 році придбання товарів, робіт, послуг у платників ПДВ.

Вказує, що ТОВ «Вест Стандарт ЮА» в спірний період лише імпортувало вживані автомобілі іноземних марок.

Також, відповідач посилається на наявність недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних з перевезення придбаного позивачем товару, а саме, відсутність прізвища, ім`я, по-батькові відповідальної особи ТОВ «Вест Стандарт ЮА». Крім того, такий самий недолік містять видаткові накладні ТОВ «Вест Стандарт ЮА».

Зазначає про відсутність ділової мети з придбання запчастин.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд виходить з наступного.

Так, правовідносини між сторонами оформлені договором поставки №29/10/7 від 29.10.2020 року, згідно якого ТОВ «Вест Стандарт ЮА» (продавець) та ПП «Злотодар» (покупець) уклали договір за яким продавець зобов`язується передати у власність покупцю автозапчастини в асортименті, згідно видаткових товарних накладних, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору (п.1.1 договору).

На підставі договору постачальником складено видаткові накладні №627 від 29.10.2020 року, №628 від 25.11.2020 року, №629 від 25.11.2020 року.

На підтвердження здійснення оплати за вказаними договорами, позивачем надано платіжні доручення №1059 від 10.11.2020 року на суму 450 120,00 грн, №1103 від 26.11.2020 року на суму 131025,00 грн та №1108 від 27.11.2020 року на суму 619605,00 грн, що в сукупності складають вартість всіх з трьох вищезазначених поставок.

Крім того, переміщення придбаних запчастин власними транспортними засобами позивача з зазначенням пункту навантаження: Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, буд. 22Б підтверджено товарно-транспортними накладними: №65 від 25.11.2020 року, №62 від 29.10.2020 року, які також надавалася під час перевірки, що не заперечується відповідачем.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що за результатами господарських операцій, які виникли внаслідок виконання договору поставки від 29.10.2020 № 29/10/7 між ПП «Злотодар» та ТОВ «Вест Стандарт ЮА», останнім складено податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН, суми ПДВ включені до складу податкового кредиту.

На підтвердження виконання договірних зобов`язань, позивач самостійно зробив запит до ТОВ «Вест Стандарт ЮА», просив надати відповідні документи. Підприємство-контрагент надало, в тому числі:

- договір суборенди під стоянку транспортних засобів від 01.05.2020 року, а також витяг з єдиного державного реєстру юридичних осiб, фізичних осіб-підприємців, якi підтверджують наявнiсть майданчикiв для стоянки автомобiлiв.

- договiр суборенди майна №5 вiд 02.04.2020, згiдно з яким Позивачем було прийнято у користування частину нежитлового примiщення iз обладнанням для СТО, площею 209,1 м. кВ;

- договiр суборенди примiщення та стоянки вiд 10.10.2020 року;

- акт огляду ТОВ «Вест Стандарт ЮА» стосовно забезпечення умов провадження торгової діяльності щодо оптової та роздрібної торгiвлi, передачi для реалізації транспортних засобiв та їх складових частин, що мають iдентифiкацiйнi номери М31/3/1;

- повiдомлення про прийняття працiвника на роботу вiд 26.05.2020 року, згiдно з яким на пiдприємствi працевлаштовано 7 працiвникiв;

- контракт №S01/03/20 від 01.03.2020 року на поставку транспортних засобiв та запасних частин до транспортних засобiв, який пiдтверджує походження iмпортованих транспортних засобiв.

Таким чином, на задоволення вимог контролюючого органу позивачем надано пояснення та додаткові докази наявності в ТОВ «Вест Стандарт ЮА» можливості здійснення господарської діяльності, зокрема, суд звертає увагу на наданий на запит позивача акт огляду ТзОВ «Вест Стандарт ЮА» стосовно забезпечення умов провадження торгової діяльності щодо оптової та роздрібної торгiвлi, передачi для реалізації транспортних засобiв та їх складових частин, що мають iдентифiкацiйнi номери, який затверджено начальником ТСЦ 0741 РСЦ МВС України у Волинській області. В наведеному документі, складеному представником вповноваженого органу державної влади, йдеться про те, що комісією проведено обстеження приміщення юридичної особи ТзОВ «Вест Стандарт ЮА», за наслідками якого встановлено наявність у підприємства місця прийому громадян (офісного приміщення), місце зберігання придбаного товару, а також місце проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування товару. Відповідно висновку акту за результатом огляду суб`єкта господарювання стосовно забезпечення умов провадження торгової діяльності щодо оптової та роздрібної торгівлі, передачі для реалізації транспортних засобів та їх складових частин рекомендувати подальший розгляд питання щодо постановки на облік як суб`єкта господарювання, що здійснюватиме реалізацію транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Відповідно п. 3.3. Порядку обліку, створення та ведення реєстру підприємств, установ, організацій та інших суб`єктів господарювання, які здійснюють торгівлю транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.08.2010 року № 361 наведений акт огляду є передбаченим підзаконним нормативно-правовим актом документом, що підтверджує проведення огляду суб`єкта господарювання комісією, головою якої призначається працівник реєстраційно-екзаменаційного підрозділу ДАІ на предмет щодо наявності умов провадження відповідної господарської діяльності та можливості видачі такому суб`єкту бланкової продукції Державтоінспекції або облікованих у Державтоінспекції біржових угод.

Відповідно ч.2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що висновок вповноваженої комісії щодо можливості провадження ТОВ «Вест Стандарт ЮА» підприємницької діяльності щодо оптової та роздрібної торгiвлi, передачi для реалізації транспортних засобiв та їх складових частин, що мають iдентифiкацiйнi номери превалює над доказами контролюючого органу про протилежне.

Крім наведеного, наявність в користуванні ТОВ «Вест Стандарт ЮА» нерухомості підтверджено наданими за запитом позивача копіями договорів: договору суборенди території під стоянку від 01.05.2020 року, договору суборенди майна №5 від 02.04.2020 року, договору суборенди від 10.10.2020 року.

Вказані договори містять підписи та печатки сторін, доказів визнання їх недійсними суду не надавалось. В свою чергу, тверджень контролюючого органу про відсутність даних в ЄРПН щодо взаємовідносин ТОВ «Вест Стандарт ЮА» з фактичними власниками об`єктів недостатньо для висновку про недійсність наданих ТОВ «Вест Стандарт ЮА» договорів. Крім наведеного, пошук відповідачем інформації по правовідносинам з дійсними власниками нерухомості є некоректним в силу того, що ТОВ «Вест Стандарт ЮА» надані договори суборенди, що не передбачає прямої участі в правовідносинах власників нерухомості.

Стосовно листа КП «ІАЦ «Волиньенергософт» про відсутність договірних відносин з ТОВ «Вест Стандарт ЮА», суд зазначає, що в листі йдеться про нерухоме майно за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, тоді як до правовідносин, які є предметом дослідження в даній справі, відповідна адреса не має жодного значення (не згадується ані в наданих позивачем документах, ані в документах, наданих на запит позивача).

Щодо посилань контролюючого органу на те, що відносно ТОВ «Вест Стандарт ЮА» здійснюється досудове розслідування, а саме підприємство віднесено до ризикових, суд зазначає наступне.

Так, по-перше, відповідно ч.2 ст.77 КАС України, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З Акту перевірки вбачається, що відомості стосовно досудового розслідування відносно ТОВ «Вест Стандарт ЮА» та відносно того, що підприємство віднесено до переліку ризикових платників податку не були використані відповідачем при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, а отже посилання на них в відзиві є неприпустимим.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що в силу вимог ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт проведення правоохоронними органами досудового розслідування за фактом створення і діяльності фіктивних підприємств не є належним доказом у справі.

Доказів наявності вироків суду відносно позивача чи його контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України (ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)), відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань, без наявності вироків суду не може розглядатися як беззаперечний доказ відсутності фактичного здійснення спірних операцій.

Аналогічні висновки з цього питання викладено у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі № 816/809/17, від 28.02.2019 р. у справі № 813/3179/16, від 16.01.2018 р. у справі № 2а-7075/12/2670, від 26.06.2018 р. у справі № 808/2360/17.

Щодо внесення ТОВ «Вест Стандарт ЮА» до переліку ризикових платників податку, суд зазначає, що рішення про відповідність/невідповідність платника критеріям ризиковості приймається комісією регіонального рівня при відповідності хоча б одному з 8-ми критеріїв (абз. 2 і 3 п. 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1165).

Рішення ж про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі комісія регіонального рівня приймає в разі: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства (п.11 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 грудня 2019 року № 520).

Отже, включення платника податків до переліку ризикових платників податку не свідчить про нереальність здійснених ним господарських операцій та само по собі не спростовує наданої таким платником податків інформації щодо такої діяльності, як і не має прямим наслідком відмову в реєстрації чи скасування реєстрації податкових накладних складених зазначеним суб`єктом.

Наслідки подібного роду створює лише рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

В даному ж конкретному випадку доказів того, що за спірними операціями прийнято рішення про відмову в реєстрації податкових накладних відповідачем не надано.

Отже, посилання відповідача на те, що відносно ТОВ «Вест Стандарт ЮА» здійснюється досудове розслідування, а саме підприємство віднесено до ризикових платників, є недоречним в контексті досліджених правовідносин.

Також суд зазначає, що інші аргументи відповідача на користь нереальності господарських операцій з придбання запчастин ПП «Злотодар» зводяться до припущень відповідача щодо неможливості здійснення постачання за ланцюгом.

Надаючи оцінки наведеним доводам суд вказує, що законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Тому, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування.

Отже, чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.

Так, Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №816/1959/17 вказав на те, що доводи податкового органу щодо непідтвердження руху товару по ланцюгу базуються лише на інформації, отриманій з Єдиного реєстру податкових накладних, однак правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

В постанові від 4 грудня 2018 року у справі №802/851/18-а Верховний Суд висловив правову позицію, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

В постанові від 24 квітня 2018 року у справі №813/8500/13-а Верховний Суд висловив правову позицію, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року №808/1543/17, від 25 лютого 2021 року по справі № 640/3515/19.

Позивач, як під час перевірки так і під час розгляду справи, надав підтверджувальні документи щодо фактичного здійснення господарських операцій з наведеними платниками податків.

Поряд з цим суд акцентує увагу і на тому, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, та якщо ці дії спрямовані на отримання доходу, а тому посилання на певні недоліки оформлення товарно-транспортних накладних (щодо місць навантаження та розвантаження транспорту, часу простою) не може бути самостійним доказом нереальності господарської операції в рамках, якої такі накладні складено.

В Акті перевірки контролюючий орган зазначає, що в разі, коли та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку, проте констатуючи зазначене, вказує лише про неможливість встановлення придбаних позивачем запчастин на наявну в нього техніку.

Надаючи оцінку наведеному аргументу, суд зазначає, що він базується виключно на припущеннях представників відповідача та не підтверджується навіть опосередкованими доказами. Так, відповідач стверджує, що ТОВ «Вест Стандарт ЮА» придбавав виключно автомобілі закордонного виробництва, а в користуванні позивача перебувають автомобілі виробництва вітчизняного.

Разом з тим будь-яких доказів твердження відповідача про те, що ним здійснювалась закупівля автомобілів закордонного виробництва до суду не надано, незважаючи на вимоги суду щодо надання всіх матеріалів перевірки. Вид запчастин придбаних ПП «Злотодар» та їх призначення відповідачем також не з`ясовано, висновок про їх закордонне походження є лише припущенням відповідача, що не базується на матеріалах перевірки, як і висновок про неможливість використання запчастин в господарський діяльності ПП «Злотодар».

Натомість, позивачем надано докази наявності в нього автомобільної техніки (технічні паспорта та оборотно-сальдову відомість за рахунком 105) та пояснення, що розпорядження придбаними запчастинами ПП «Злотодар» буде здійснюватись виходячи з їх технічних характеристик та сумісності з наявною технікою.

Також суд зазначає, що з метою повного з`ясування обставин в справі, судом допитано в якості свідків директора підприємства - ОСОБА_1 . Свідок пояснив, що придбання автозапчастин здійснювалось за його вказівкою. Контрагента - ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ОСОБА_1 обирав самостійно за порадами знайомих. Визначальним критерієм для свого вибору назвав ціну на запчастини та наявність широкого асортименту товарів. Пояснив, що запчастини закупались з метою ремонту власної техніки за порадами механіка підприємства наприкінці року на наступний сезон. Зазначив, що запчастини були вживаними, походження запчастин значення не мало. Вказав, що всі придбані запчастини на час перевірки були в наявності на складі підприємстві. Зазначив, що пропонував ревізору перевірити їх наявність, що нею зроблено не було. Пояснив, що всього було замовлено 3 партії товару, договір підписував самостійно. Вказав, що на теперішній день запчастини використані в господарській діяльності.

Окрім наведеного, в якості свідка допитано бухгалтера підприємства ОСОБА_2 , яка пояснила, що з приводу спірних господарських операцій, за дорученням директора підприємства, за наданим ним номером телефону контактувала з бухгалтером ТОВ «Вест Стандарт ЮА» та організовувала замовлення запчастин. Запчастини замовлялись для підготовки власної авто техніки підприємства до наступного сезону. Приймання замовленого товару здійснювала самостійно, перевіряла їх наявність. Повідомила, що на даний час всі або майже всі запчастини використані в господарській діяльності підприємства.

Також суд зазначає, що протокольною ухвалою суду, проголошеною в судовому засіданні 04.06.2021 року, задоволено клопотання відповідача про виклик в якості свідків ТОВ «НПП «Каскад» ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , директора ПП «Сервіс - Лайн» ОСОБА_5 , директора КП «ІАЦ Волиньенергософт» ОСОБА_6 .

Повістки суду були належним чином вручені переліченим особам, що підтверджуються наявними в справі рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.195-198).

Однак, в судове засідання, призначене на 27.07.2021 року, свідки не з`явились. Директор КП «ІАЦ Волиньенергософт» ОСОБА_6 надіслав до суду клопотання про участь в судовому засіданні за допомогою засобів відеоконференцзв`язку, яке було задоволено, однак свідок до Волинського окружного адміністративного суду також не з`явився.

На підставі викладеного справу розглянуто за наявними матеріалами.

Підсумовуючи викладене, суд вказує, що наявними в справі документами та показами свідків, які з`явились в судове засідання підтверджено дійсність спірних операції, а також наявності в позивача економічної мети в придбанні товарі за цими операціями.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про не підтвердження під час судового розгляду доводів відповідача про те, що постачання товарів за господарськими операціями між позивачем та його контрагентом не відбулось.

Позивачем в ході перевірки та під час оскарження її результатів надано відповідачу первинні документи, якими підтверджується виконання господарських операцій по спірній угоді, зокрема, копії договорів, видаткових накладних, платіжних доручень, оформлених відповідно до законодавства про бухгалтерський облік та на підставі яких ПП «Злотодар» було задокументовано придбання в ТОВ «Вест Стандарт ЮА» запчастин, сформовано показники бухгалтерського обліку по взаємовідносинам з контрагентом, які мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, обов`язковість яких встановлена ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 від 24.05.1995 року.

Щодо безтоварності операцій суд зазначає, що згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов`язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг, в даному випадку, вже само по собі, є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

У той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Крім того, поняття правочину, що порушує публічний порядок, розкрито у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Пункт 18 даної Постанови передбачає перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або законне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину, всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлена судом.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочину, укладеного між позивачем та його контрагентами недійсними в судовому порядку, як і не обґрунтовано правової позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

В Акті перевірки відсутні посилання на прямі порушення законів, згідно яких можна встановити недійсність правочинів ПП «Злотодар» з його контрагентом, а тому недійсність цього правочину має бути визнана судом.

Враховуючи вищезазначене, а також наявність документальних підстав формування показників фінансової та податкової звітності ПП «Злотодар» та відсутністю судових рішень щодо встановлення безтоварності операцій по взаємовідносинам з зазначеними в акті перевірки контрагентами, суд дійшов висновку про те, що у ГУ ДПС були відсутні підстави для донарахування податкових зобов`язань ПП «Злотодар».

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Розглядаючи справу "Інтерсплав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань…". "…У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку…" (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто суди зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини" як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, за наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 12.03.2021 року №22 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 200 125,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПП «Злотодар».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ч.1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3001,89 грн підлягає стягненню з ГУ ДПС за рахунок його бюджетних асигнувань в повному розмірі, оскільки спір вирішено на користь позивача.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 162 КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) від 12.03.2021 року №22 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 200 125,00 грн.

Стягнути з Головного уравління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "ЗЛОТОДАР" (, місцезнаходження: 74853, Херсонська область, Каховський район, сел. Зелений Під, вул. Південна, 8 Д) судовий збір у сумі 3001 (три тисячі одна) грн 89 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06 серпня 2021 р..

Суддя О.В. Ковбій

кат. 111030300