Справа № 640/19011/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Сорочка Є.О.

Чаку Є.В.

За участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 22.04.2019 р. про заборону в`їзду в Україну Громадянину США ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що, в порушення підпункту «г» пункту 4 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 р. № 1235, лист від 21 березня 2019 року, на підставі якого відповідачем прийняте оскаржуване рішення, надійшов від Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлю людьми Головного управління Національної поліції України в м. Києві, а не від підрозділу патрульної поліції.

28 липня 2021 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної міграційної служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві листом від 21.03.2019 року №608/125/20/01-19 «Про вирішення питання щодо заборони в`їзду» повідомлено Державну міграційну службу України, що Громадянин США ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території України, неодноразово вчиняв грубі порушення вимог адміністративного законодавства, за що 18.03.2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом без посвідчення водія).

Одночасно повідомлено, що відомостями про наявність у Громадянина США ОСОБА_1 зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві не володіє, в місцях позбавлення волі не перебуває, не є підозрюваним чи обвинуваченим у вчиненні злочину на території України, не є підсудним за вчинення злочину, однак, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху на території України.

Також, Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві, посилаючись на те, що перебування на території України Громадянина США ОСОБА_1 може призвести до погіршення криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку, зазначило, що вважає за доцільне ініціювати перед ДМС України питання щодо заборони в`їзду на територію України Громадянину США ОСОБА_1 строком на три роки.

Рішенням Державної міграційної служби України від 22 квітня 2019 року, на підставі інформації Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві, викладеної у листі від 21.03.2019 року, вирішено заборонити громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на три роки.

Не погоджуючись із рішенням про заборону в`їзду в Україну строком на три роки, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

У відповідності до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 1 статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

В силу ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 1 статті 13 Закону № 3773-VI передбачено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Згідно частини 4 статті 13 Закону № 3773-VI, рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Інструкцією «Про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року №1235 (надалі - Інструкція №1235) визначено порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, перебування яких на території України не дозволяється.

У відповідності до пункту 3 Інструкції №1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

З вищевказаного вбачається, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається органами ДМС виключно з підстав, зазначених в абзацах 2, 3 та 7 Закону № 3773-VI, а саме: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною міграційною службою України прийнято рішення від 22 квітня 2019 року про заборону в`їзду в Україну Громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки (а.с. 14).

Підставою прийняття оскаржуваного рішення стало те, що за інформацією Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у місті Києві гр. ОСОБА_1 , перебуваючи на території країни, неодноразово притягувався до відповідальності за грубі порушення вимог адміністративного законодавства України.

З огляду на зазначене, відповідач дійшов висновку про те, що перебування громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 на території України суперечить інтересам охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Згідно вимог пункту 4 Інструкції №1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою:

а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;

б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;

г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;

ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Пунктом 5 Інструкції №1235 передбачено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт).

Згідно п. 6 Інструкції №1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Матеріали справи свідчать та підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву, що оскаржуване рішення від 22 квітня 2019 року про заборону в`їзду в Україну Громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 прийнято на підставі листа Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21 березня 2019 року №603/125/20/01-19 (а.с.12).

У вищевказаному листі Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві зазначено, що Громадянин США ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території України, неодноразово вчиняв грубі порушення вимог адміністративного законодавства, за що 18.03.2019 р. був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (керував транспортним засобом без посвідчення водія).

У листі Департаменту Національної поліції від 06.08.2019 р. №286аз/41/2/02-2019 вказано, що призначений постановою штраф у розмірі 850,00 грн. позивачем сплачено 24.04.2019 року (а.с. 16).

Колегія суддів наголошує на тому, що у зазначеному листі, який слугував підставою для прийняття відповідачем рішення про заборону в`їзду в Україну, повідомляється про вчинення позивачем лише одного адміністративного правопорушення, однак, Державною міграційною службою України в оскаржуваному рішенні безпідставно вказано про систематичність вчинення ОСОБА_1 правопорушень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, також, вказав, що, відповідно до листа Адміністрації державної прикордонної служби України від 06.08.2019 р. №0.21-7531/0/6-19-вих, ОСОБА_1 рішенням Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 22.06.2017 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП (Недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду).

Однак, необхідно вказати, що вищевказаний лист Адміністрації державної прикордонної служби України від 06.08.2019 р. №0.21-7531/0/6-19-вих та відомості про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП, не слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Також, слід зазначити, що підставою для прийняття Державною міграційною службою України рішення від 22 квітня 2019 року про заборону в`їзду в Україну Громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 строком на три роки стало порушення ним адміністративного законодавства, що відповідає абзацу 2 частини 1 статті 13 Закону № 3773-VI, а саме: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що, в силу вимог підпункту «г» пункту 4 Інструкції №1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту) компетентного органу, а саме: у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку - підрозділів патрульної поліції.

Водночас, матеріали справи свідчать, що оскаржуване рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну прийнято за ініціативою та на підставі звернення Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII, у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 1 визначено структуру апарату Національної поліції та територіальних органів поліції, зокрема, закріплено, що управління (відділ) боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми діє у складі кримінальної поліції.

Вищевказане свідчить про те, що Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві, яке діє у складі кримінальної поліції, не є належним суб`єктом звернення до органів ДМС з метою прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, на підставі абзацу 2 частини 1 статті 13 Закону № 3773-VI, оскільки, відповідно до підпункту «г» пункту 4 Інструкції №1235, право на таке звернення мають виключно підрозділи патрульної поліції.

Також, відповідачем не надано доказів про наявність обґрунтованого подання органів охорони здоров`я для прийняття оскаржуваного рішення, на підставі абзацу 3 частини 1 статті 13 Закону № 3773-VI, так як, згідно вимог підпункту «ґ» пункту 4 Інструкції №1235, саме органи охорони здоров`я звертаються до органів ДМС у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктам владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, Державною міграційною служби України порушено порядок прийняття рішення від 22 квітня 2019 року про заборону в`їзду в Україну Громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки, що вказує на протиправність такого рішення та наявність правових підстав для його скасування.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 22 квітня 2019 року про заборону в`їзду в Україну Громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки: НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 10.08.2021 р.