Справа № 826/1980/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1980/18 Головуючий у 1 інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Коротких А.Ю.

Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.12.2016 року в частині донарахування ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб у розмірі 91 683,74 грн. за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн. нарахованих штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.12.2016 року в частині донарахування ОСОБА_1 військового збору у розмірі 6 876,28 грн. за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. нарахованих штрафних санкцій;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 94637-17 від 08.11.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 : податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 91 683,74 грн. за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн.; податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі нарахованої пені у сумі 41 621,13 грн.; податкового боргу з військового збору у розмірі 6 876,28 грн. за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. нарахованих штрафних санкцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2016 № в частині визначеного основного зобов`язання - 91683,74 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 23090,93 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2016 № в частині визначеного основного зобов`язання - 6876,28 грн та штрафних (фінансових) санкцій - 1719,07 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування податкової вимоги виданої Головним управлінням ДФС у місті Києві № 94637-17 від 08.11.2017 р. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що на момент звернення позивача до суду першої інстанції з позовною заявою податкова вимога № 94637-17 від 08.11.2017 року не була відкликаною. Також, апелянт вказує, що законодавством України не передбачена така підстава для відкликання податкової вимоги в автоматичному режимі, у зв`язку із оскарженням податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 94637-17 від 08.11.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 : податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 91 683,74 грн. за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн.; податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі нарахованої пені у сумі 41 621,13 грн.; податкового боргу з військового збору у розмірі 6 876,28 грн. за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. нарахованих штрафних санкцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доход фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платником податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

За результатами даної перевірки складено Акт від 22 листопада 2016 року №10358/26-51-13-06/ НОМЕР_1 , згідно висновків якого, перевіркою встановлено порушення вимог:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, а саме не подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- статті 36, підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, а саме не задекларовано дохід, отриманий платником податків як додаткове благо від ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 1462215,26 грн., не сплачено податок з доходів фізичних осіб у сумі 291834,05 грн.;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України не сплачено до бюджету військовий збір за 2015 рік у розмірі 21933,23 грн.

На підставі Акта перевірки, Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 грудня 2016 року:

- №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 364962,56 грн. (за основним платежем 291 834,05 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 73128,51 грн.);

- №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 27416,54 грн. (за основним платежем 21933,23 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 5483,31 грн.).

Головним управлінням ДФС у м. Києві направлено ОСОБА_1 податкову вимогу від 08.11.2017 року №94637-17 на суму 434000,23 грн.

ОСОБА_1 подано скаргу на вказану вимогу, за результатом розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 28.12.2017 року №17423/11/99-99-17-01-14 про залишення скарги без задоволення.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями в частині, а також податковою вимогою в частині, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

У відповідності з підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Положеннями статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.

Відповідно до пункту 56.18 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі Акту перевірки від 22 листопада 2016 року №10358/26-51-13-06/ прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 грудня 2016 року:

- №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 364962,56 грн. (за основним платежем 291 834,05 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 73128,51 грн.) (а.с. 28);

- №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 27416,54 грн. (за основним платежем 21933,23 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 5483,31 грн.) (а.с. 27).

Також, матеріали справи свідчать, що Головним управлінням ДФС у м. Києві направлено ОСОБА_1 податкову вимогу від 08 листопада 2017 року №94637-17 на суму 434 000,23 грн. (а.с. 29).

Колегія суддів наголошує на тому, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 94637-17 від 08.11.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 :

- податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 91 683,74 грн. за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн.;

- податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі нарахованої пені у сумі 41 621,13 грн.;

- податкового боргу з військового збору у розмірі 6 876,28 грн. за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. нарахованих штрафних санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вищевказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що, зважаючи на оскарження податкових повідомлень-рішень від 12.12.2016 р. № № в адміністративному та судовому порядках, сума грошового зобов`язання, визначена у таких рішень є неузгодженою до дня набрання судовим рішенням законної сили. Таким чином, у зв`язку із відсутністю заборгованості позивача зі сплати податків до державного бюджету, податкова вимога вважається відкликаною, відповідно до положень пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, з огляду на наступне.

Положеннями статті 60.1 ПК України передбачено виключний перелік випадків, за яких податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, а саме:

60.1.1 сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у зв`язку з оскарженням в судовому порядку податкового повідомлення-рішення, на підставі якого виникла податкова заборгованість, яка, в силу приписів ст. 56 ПК України, є неузгодженою та, відповідно до облікових карток особового рахунку, позивач не має заборгованості із сплати податків. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що оскаржувана податкова вимога відкликана в автоматичному режимі.

Колегія суддів наголошує на тому, що перелік випадків, визначений пунктом 60.1 статті 60 ПК України, за яких податкова вимога вважається відкликаною є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, така підстава, як неузгодженність грошового зобов`язання, у зв`язку із оскарженням в судовому порядку податкового повідомлення-рішення, на підставі якого виникла податкова заборгованість не належить до випадків, за яких податкова вимога вважається відкликаною.

Так, відповідно до підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 804/4463/16 зазначив наступне: «...Смислова конструкція наведеної норми передбачає умовою визнання відкликаним в силу закону податкового повідомлення-рішення набрання законної сили судовим рішенням про скасування такого акту індивідуальної дії, а умовою визнання відкликаною податкової вимоги - набрання законної сили судовим рішенням про скасування суми податкового боргу, визначеної в податковій вимозі».

Водночас, в матеріалах справи відсутні відомості, що на час вирішення даної справи судом першої інстанції, є таке, що набрало законної сили судове рішення про скасування податкових повідомлень-рішень, на підставі яких була винесена оскаржувана податкова вимога Головного управління ДФС у м. Києві від 08.11.2017 року № 94637-17.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що, у зв`язку із відсутністю заборгованості позивача зі сплати податків до державного бюджету, податкова вимога вважається відкликаною, відповідно до положень пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає помилковим.

Разом з тим, слід зазначити, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2016 № в частині визначеного основного зобов`язання - 91683,74 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 23090,93 грн., а також, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2016 № в частині визначеного основного зобов`язання - 6876,28 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 1719,07 грн., сторонами, зокрема, відповідачем, не оскаржувалося.

Оскільки, судом першої інстанції скасовано в частинах податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2016 року № та №, якими було визначено суму грошових зобов`язань, покладених в основу оскаржуваної податкової вимоги, колегія суддів вважає, що податкова вимога Головного управління ДФС у м. Києві від 08 листопада 2017 року № 94637-17 в частині стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 91 683,74 грн. за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також, податкового боргу з військового збору у розмірі 6 876,28 грн. за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - є протиправною та підлягає скасуванню.

В позовній заяві ОСОБА_1 , також, просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 08.11.2017 року № 94637-17 в частині стягнення з нього пені у сумі 41 621,13 грн.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 129.4 статті 129 ПК України передбачено, що на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Із оскаржуваної податкової вимоги вбачається, що пеня у сумі 41 621,13 грн. контролюючим органом нарахована за прострочення позивачем сплати грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем у сумі 291 834,05 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 73 128,51 грн., тобто, грошовими зобов`язаннями, визначеними у податковому повідомленні-рішенні Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2016 року №.

Оскільки, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2016 року № в частині визначеного основного зобов`язання - 291683,74 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 23090,93 грн., колегія суддів вважає, що пеня, визначена в оскаржуваній вимозі, підлягає скасуванню в пропорційній частині, а не в повному обсязі, як просить позивач.

Так, як судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.12.2016 року № в частині 114 774,67 грн. (91 683,74 + 23 090,93) від загальної суми грошового зобов`язання 364 962,56 грн. (291 834,05 + 73 128,51), то розмір пені, що підлягає скасуванню складає 13 089,15 грн. (114 774,67 х 41 621,13 / 364 962,56).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 08 листопада 2017 року № 94637-17 слід визнати протиправною та скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 : податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 91 683,74 грн. за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкового боргу з військового збору у розмірі 6 876,28 грн. за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; пені в розмірі 13 089,15 грн.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині, а тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову часткову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині з прийняттям нового рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо розміру судового збору, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення до суду з адміністративним позовом), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн. 00 коп.

За приписами п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги в частині на суму 164 991,15 грн.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги в частині на суму 138 459,17 грн., тому, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 461,47 грн. ((138 459,17 * 1%) + (138 459,17 * 1%*150%)).

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у м. Києві від 08 листопада 2017 року № 94637-17 в частині стягнення з ОСОБА_1 : податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 91 683,74 грн. за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкового боргу з військового збору у розмірі 6 876,28 грн. за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; пені в розмірі 41 621,13 грн. - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 08 листопада 2017 року № 94637-17 в частині стягнення з ОСОБА_1 : податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 91 683,74 грн. (дев`яносто одна тисяча шістсот вісімдесят три грн. 74 коп.) за основним зобов`язанням та 23 090,93 грн. (двадцять три тисячі дев`яносто грн. 93 коп.) за штрафними (фінансовими) санкціями; податкового боргу з військового збору у розмірі 6 876,28 грн. (шість тисяч вісімсот сімдесят шість грн. 28 коп.) за основним зобов`язанням та 1 719,07 грн. (одна тисяча сімсот дев`ятнадцять грн. 17 коп.) за штрафними (фінансовими) санкціями; пені в розмірі 13 089,15 грн. (тринадцять тисяч вісімдесят дев`ять грн. 15 коп.).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в загальному розмірі 3 461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 47 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Коротких А.Ю.

Сорочко Є.О.