Справа № 200/6622/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2021 р. Справа№200/6622/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнання неправомірними дій, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання неправомірними дій щодо затримки виконання судового рішення і поновлення на службі в податковій міліції та посаді начальника другого відділу управління оперативного супроводження адміністрування ПДВ Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України, стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виконання судового рішення про поновлення на службі в податковій міліції і посаді та вимушеного прогулу в сумі 197735,04 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 200/6977/20-а позивача з 01.07.2020 року було поновлено на посаді начальника другого відділу управління оперативного супроводження адміністрування ПДВ Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України та стягнуто з ДФС України за час вимушеного прогулу 84220,48 гривень за період з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року.

Наказом ДФС України від 28.04.2021 року № 669-о позивача було поновлено на посаді, а наказом від 29.04.2021 року № 765-о позивача було звільнено зі служби в податковій міліції.

Зазначає, що статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З зазначених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Прийнято розгляд справи проводити в строки встановлені ст. 258 КАС України.

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем надано письмовий відзив (а.с. 38-40). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 200/6977/21-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено - скасовано наказ ДФС від 26.06.2020 року № 847-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено позивача на посаді начальника другого відділу управління оперативного супроводження адміністрування ПДВ Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України та стягнуто з ДФС України за час вимушеного прогулу 84220,48 гривень за період з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року.

Наголошує, що рішення суду не виконується відповідачем з причин невнесення запису у трудову книжку, яку не надав позивач, тому вирішення питання поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої його було звільнено, потребувало ініціативи позивача.

Відтак, вважає, що затримка виконання судового рішення було спричинена незалежними від відповідача причинами.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 6-7). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6 зв.бік).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.07.2020 року № 1429- позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 200/6977/20-а скасовано наказ ДФС від 26.06.2020 року № 847-о «Про звільнення ОСОБА_1 », з 01.07.2020 року поновлено позивача на посаді начальника другого відділу управління оперативного супроводження адміністрування ПДВ Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України та стягнуто з ДФС України за час вимушеного прогулу 84220,48 гривень за період з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року.

Наказом ДФС України від 28.04.2021 року № 669-о на виконання вищевказаного судового рішення позивача було поновлено на посаді, а наказом від 29.04.2021 року № 705-о позивача було звільнено зі служби в податковій міліції, оскільки останній надав рапорт про звільнення та відмовився від проходження ВЛК та запропонованих йому посад (а.с. 12, 43-44).

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виконання судового рішення позивачу, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 6 ст.235 КЗпП України).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважності, внаслідок яких судове рішення виконано несвоєчасно.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки; беззаперечним є і його обов`язок виплатити особі середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі (в разі наявності такої затримки).

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача відносно того, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня винесення власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При цьому, на переконання суду, приписи статті 236 КЗпП України передбачають відповідальність саме за несвоєчасне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, тобто у випадку, якщо таке поновлення було виконано несвоєчасно, то відповідно виникають підстави для виплати працівникові середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Водночас, приписи вказаної статті не встановлюють відповідальності за несвоєчасну виплату суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за однин місяць, до того ж приписи статті 236 КЗпП України не передбачають будь якої відповідальності за несвоєчасну сплату грошових коштів у випадку якщо рішення органу про поновлення на роботі було виконано своєчасно.

Як свідчать матеріали справи, позивача судовим рішенням від 30.09.2020 року у справі № 200/6977/20-а поновлено на посаді начальника другого відділу управління оперативного супроводження адміністрування ПДВ Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України з 01.07.2020 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року.

Фактично позивача поновлено на посаді з 28.04.2021 року, про що свідчить наказ ДФС України від 28.04.2021 року № 669-о (а.с. 43).

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Порядок № 100 також застосовується для обчислення середньої заробітної плати у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Згідно з довідкою ДФС України від 21.08.2020 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 1373,16 гривень (а.с. 20).

Кількість робочих днів за період з 01 жовтня 2020 року по 27 квітня 2021 року становить у жовтні 2020 року - 21 робочий день, у листопаді 2020 року - 21 робочий день, у грудні 2020 року - 22 робочих дня, у січні 2021 року - 19 робочих днів, у лютому 2021 року - 20 робочих днів, у березні 2021 року - 22 робочих дня, у квітні 2021 року -19 робочих днів. Усього 144 робочих днів.

Відтак, відповідачем було поновлено позивача на посаді на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду із затримкою у 144 дні.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, становить - 197735,04 гривень (1373,16 грн. х 144 робочих дні).

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що рішення суду не виконувалося відповідачем з причин невнесення запису у трудову книжку, яку не надав позивач, оскільки це спростовується записом № 28 у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 (а.с. 14-15). Вказаним записом позивача звільнено зі служби у податковій міліції з 29 квітня 2021 року.

Про несвоєчасне виконання судового рішення також свідчить листування між сторонами, а саме: листи ДФС України від 01.12.2020 року, від 02.03.2021 року (а.с. 17-18).

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі № 140/2819/19.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 34 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19 грудня 2019 року в справі № 2а-7683/12/1370, від 25 вересня 2019 року в справі № 813/4668/16, від 27 червня 2019 року в справі № 821/1678/16, від 20 липня 2021 року в справі № 826/3465/18.

Згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що відповідачем не доведено правомірність дій, що призвели до несвоєчасного виконання судового рішення, - то позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Кодексу законів про працю України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.07.2020 р. № 1429-: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Державної фіскальної служби України (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ) про визнання неправомірними дій, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо затримки виконання судового рішення по справі № 200/6977/20-а і поновлення ОСОБА_1 на службі в податковій міліції та посаді начальника другого відділу управління оперативного супроводження адміністрування ПДВ Головного оперативного управління Державної фіскальної служби України.

Стягнути з Державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у справі № 200/6977/20-а про поновлення на службі в податковій міліції за період з 01 жовтня 2020 року по 27 квітня 2021 року в сумі 197735 (сто дев`яносто сім тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнути з Державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з судового збору у розмірі 2885 (дві тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 35 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 06 серпня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова