Справа № 440/6052/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6052/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни про визнання дій та постанови протиправними,

В С Т А Н О В И В:

08.06.2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни (далі - відповідач) про визнання дій та постанови протиправними, а саме просить:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. щодо пред`явлення до виконання постанов від 21.05.2021 у виконавчому провадженні №59483215 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 3287,00 грн та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн;

- визнати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 3287,00 грн та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн у виконавчому провадженні №59483215 від 21.05.2021, як такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 21.05.2021 приватним виконавцем прийняті постанови у виконавчому провадження №59483215 про стягнення з боржника основної винагороди та про призначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. За доводами позивача: відповідач не здійснював фактичного виконання судового рішення; виконавчий документ повернений державним виконавцем за заявою стягувача; вимога частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" може бути застосована у випадку реального стягнення заборгованості, а не в будь-якому випадку повернення виконавчого документа стягувачу; без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 позовну заяву залишено без руху /а.с. 19/.

05.06.2021 на виконання вимог ухвали суду позивачем надано заяву про усунення недоліків /а.с. 22-23/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/6052/21; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи призначено на 19.07.2021; витребувано докази /а.с. 26/.

Протокольною ухвалою суду від 19.07.2021 розгляд справи відкладено до 28.07.2021 з огляду на задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи /а.с. 44/.

26.07.2021 до суду надано відзив. У наданому відзиві відповідач зазначив, що 21.05.2021 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. У наведеній постанові зазначено, що стягнення боргу приватним виконавцем не проводилося, витрати виконавчого провадження з боржника не стягувалися, основна винагорода приватному виконавцю не стягувалась. Враховуючи наведене, за доводами відповідача, постанови про стягнення з боржника основної винагороди та визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження до примусового виконання не пред`являлись та пред`являтися не будуть, не зважаючи на те, що у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 21.05.2021 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 21.05.2021 /а.с.80-86/.

28.07.2021 до суду надано відповідь на відзив, у якій позивач підтримала заявлені позовні вимоги /а.с. 88-100/.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 28.07.2021 вирішено перейти до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження /а.с. 101/.

З огляду на положення пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд адміністративної справи здійснено у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмилою Олегівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №59483215 від 05.07.2019 з примусового виконання виконавчого напису №13500 від 31.05.2019 приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. про звернення стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №004-16112-211213 від 21.12.2013, укладеним з ПАТ "Дельта Банк", право вимоги за яким перейшло до ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №31/К, укладеного 06.10.2017 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" /а.с. 55-56/.

У вищенаведеній постанові зазначено, що: строк платежу за кредитним договором №004-16112-211213 настав; боржником допущено прострочення платежів; стягнення заборгованості проводиться за період від 26.01.2018 до 30.05.2019; сума заборгованості складає - 32220,05 грн, у тому числі: за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат" стягнуто плати із стягувача, ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", у розмірі 650,00 грн які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача; загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника - ОСОБА_1 на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" складає 32870,05 грн.

Крім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження №59483215 від 05.07.2019 зазначено про те, що керуючись статтею 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів", стягненню з боржника підлягає основна винагорода приватного виконавця у розмірі 3287,00 грн, яка складається з 10% від загальної суми до стягнення за виконавчим документом, нарахована відповідно до Порядку виплати винагород державним виконавцям та розміру основної винагороди приватного виконавця, КМУ №643 від 08.09.2016, яка може бути оплачена боржником у добровільному порядку на рахунок приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни або буде стягнута з боржника в примусовому порядку в процесі виконавчого провадження, згідно з вимогами статей 27, 45 Закону України "Про виконавче провадження".

17.07.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с. 59/.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 21.05.2021, у якій зазначено, що Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця, а саме, приписами статті 31 визначено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08.09.2016 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, згідно з яким приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди за виконавчим провадженням розраховується за наступною формулою: А х 10% = W, Де - А - сума що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі за виконавчим документом; W - сума основної винагороди приватного виконавця . Отже, розрахунок основної винагороди складає: 32870,05 грн х 10% = 3287,00 грн /а.с. 66-67/.

21.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. прийнято постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, у якій встановлено розмір витрат виконавчого провадження у сумі 500,00 грн. Так, витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69,00 грн; виготовлення документів виконавчого провадження: папір - 36 * 0,26 = 62,30 грн; конверти - 7 * 1,18 = 8,26 грн; друк - 100,80 грн; знаки поштової оплати (марки) - 17,00/35,00 = 255,00 грн; папка на зав`язках - 1 * 4,64 = 4,64 грн /а.с. 69-70/.

З огляду на те, що на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу без виконання та враховуючи те, що стягнення боргу не проводилося, витрати виконавчого провадження з боржника не стягувалися, основна винагорода приватного виконавця не стягувалася, приватним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.05.2021 /а.с. 72/.

Вважаючи постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження такими, що не підлягають виконанню, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі по тексту - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню рішення підлягають на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів (стаття 3 Закону №1404-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII.

Нормами статті 31 Закону України "Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Порядок №643).

Відповідно до пункту 19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно зі статтею 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм суд дійшов висновку, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі. Отже, розмір основної винагороди стягується пропорційно від фактично стягнутої суми за виконавчим документом.

Так, матеріалами справи встановлено, що 21.05.2021 приватним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, оскільки надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Приватний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання виконавчого напису №13500 від 31.05.2019 приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. про звернення стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №004-16112-211213 від 21.12.2013, укладеним з ПАТ "Дельта Банк", право вимоги за яким перейшло до ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №31/К, укладеного 06.10.2017 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", а також приватний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у наведеному виконавчому написі.

Зазначене також підтверджується відповідачем у наданому до суду відзиві.

Таким чином, у приватного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, у зв`язку з чим ця постанова підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог у частині визнання постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження такою, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина друга статті 42 Закону №1404-VIII).

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1300/29430 (далі - Наказ), затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

Так, відповідно до розділу 1 Наказу до видів витрат виконавчого провадження віднесено: 1. Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари. 2. Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку. 3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій. 4. Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум. 5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини. 6. Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці. 7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою. 8. Сплата судового збору. 9. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження. 10. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розміри витрат виконавчого провадження врегульовані розділом 2 зазначеного Наказу.

Розділом VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, врегульовано фінансування виконавчого провадження (витрати виконавчого провадження).

Згідно з пунктом 1 цього розділу фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону №1404-VIII.

Відповідно до пункту 2 цього розділу витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: - відкриття виконавчого провадження; - стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); - стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); - стягнення витрат виконавчого провадження; - закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: - виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); - пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 15 Закону №1404-VIII боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Однак, з 21.05.2021 у позивача відсутній обов`язок виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21.05.2021 є такою, що підлягає скасуванню.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. щодо пред`явлення до виконання постанов від 21.05.2021 у виконавчому провадженні №59483215 про стягнення з боржника основної винагороди та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження з огляду на те, що сторонами не надано доказів на підтвердження того, що спірні постанови пред`явленні або пред`являлись до примусового виконання відповідачем.

Зазначена інформація також не підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, по зовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 243-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни (вул. Поправки Юрія, 6 оф. 17, м. Київ, 02094) про визнання дій та постанови протиправними задовольнити частково.

Скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни у виконавчому провадженні №59483215 про стягнення з боржника основної винагороди від 21.05.2021 та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21.05.2021.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни (вул. Поправки Юрія, 6 оф. 17, м. Київ, 02094) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017).

Суддя Т.С. Канигіна