Справа № 817/1169/16
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 817/1169/16

адміністративне провадження № К/9901/25082/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Калашнікової О.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №817/1169/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про стягнення заробітної плати.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13 травня 2016 по 21 червня 2016 рік включно в сумі 15283,35 ( п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят три) гривні 35 копійок. (сума зазначена без урахування податків та обов`язкових платежів).

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області здійснити перерахунок позивачу заробітної плати за період з 22 червня 2016 року по 12 жовтня 2016 рік з розрахунку посадового окладу в розмірі 6892,00 грн., надбавки за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу, надбавки за четвертий ранг державного службовця, та виплатити ОСОБА_1 різницю в заробітку з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати за період з 22 червня 2016 року по 12 жовтня 2016 рік. В решті позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13 травня 2016 року по 21 червня 2016 рік включно в сумі 8055,72 ( вісім тисяч п`ятдесят п`ять) гривень (сімдесят дві) копійки без урахування податків та обов`язкових платежів. В решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав на касаційне оскарження, дослідила додані до неї матеріали і дійшла висновку про таке.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

У поданій касаційній скарзі скаржник посилається на підставу касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 236 Кодексу законів про працю України.

Суд звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду неодноразово викладалися висновки у справах з подібними правовідносинами, зокрема у справі № 802/1183/16а.

Так у справі № № 802/1183/16а суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 КЗпП проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Тобто Верховний Суд висловив правову позицію, щодо застосування статті 236 КЗпП, відповідно до якої і разі затримки власником або уповноваженою ним органом виконання рішення органу, який розглянув трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №817/1169/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіМ.В. Білак О.В. Калашнікова Н.М. Мартинюк