Справа № 520/8688/21
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09 серпня 2021 р. справа № 520/8688/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом Селянського (фермерського) господарства "Лебідь" (вул. Свердлова, буд. 2, с. Степне, Богодухівський район, Харківська область,62111, ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Селянське (фермерське) господарство "Лебідь", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного у правління Держгеокадастру у Харківській області кіл 11 березня 2021 року № 1155-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації і з землеустрою»;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 40.48 гектарів, розташованої на території Івано-Шийчинської сільської ради, призначеної для ведення селянського господарства, яка була надана у постійне користування відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №142, право постійного користування якою С(Ф)Г «Лебідь» підтверджується Рішенням Господарського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року у справі №922/2330/20.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що за відсутності визначених законом підстав владний суб`єкт відмовив Селянське (фермерське) господарство "Лебідь" у наданні згоди на відновлення меж земельної ділянки площею 40.48 гектарів, розташованої на території Івано-Шийчинської сільської ради, призначеної для ведення селянського господарства, яка була надана у постійне користування відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000004.

Позивач вважає мотиви вчиненої відмови такими, що суперечать закону, оскільки право постійного користування за С(Ф)Г «Лебідь» підтверджується Рішенням Господарського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року у справі №922/2330/20, а тому така відмова є необґрунтованою, а оскаржуваний наказ таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління, ГУ), з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування відзиву на позов зазначив, що порушене заявником питання було вирішено на підставі та у спосіб, визначених законом, оскільки у доданих до заяви матеріалах відсутня інформація про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку площею 40,98 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області за С(Ф)Г «ЛЕБІДЬ». Крім цього, діючим земельним законодавством передбачено, що відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Згідно з доданою до заяви копією державного акта направо постійного користування землею від 08.01.1994 року серії ХР-04-00-000004, виданого гр. ОСОБА_1 встановлено, що площа земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області складає 47,80 га, натомість, відповідно до заяви, керівник С(Ф)Г «ЛЕБІДЬ» бажає отримати згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 40,98 га, що унеможливлює здійснення відновлення меж земельної ділянки, зазначеної у заяві.

Відповідач повідомив суд про те, що з 27.05.2021 року всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності автоматично переходять у комунальну власність, імперативною нормою закону Головному управлінню заборонено розпоряджатись такими землями, у тому числі вирішувати питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Відповідач вважає, що Головне управління обґрунтовано відмовило керівнику С(Ф)Г «ЛЕБІДЬ» у наданні згоди на відновлення меж земельної ділянки площею 40,98 га, що розташованої за межами населених пунктів на території Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, на підставі державного акта на право постійного користування землею від 05.01.1994 року серії ХР-04-00-000004.

Відзив на позов надійшов до суду 16.06.2021 р.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Оскільки суддя з 09.07.2021 року по 06.08.2021 року перебувала у щорічній відпустці, справа розглядається у перший робочий день після виходу судді з відпустки.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Як встановлено за матеріалами справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року у справі №922/2330/20 визнано за Селянським (фермерським) господарством "ЛЕБІДЬ" право постійного користування земельною ділянкою площею 40.98 гектарів, розташованою на території Івано-Шийчинської сільської ради, призначеною для ведення селянського господарства, яка була надана відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000004. зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №142 (а.с. 10-16).

Рішення Господарського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року у справі №922/2330/20 набуло законної сили 27 січня 2021 року.

В лютому 2021 року С(Ф)Г «Лебідь» подало до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області заяву з проханням надані С(Ф)Г «Лебідь» згоду на відновлення меж земельної ділянки, площею 40.98 гектарів, розташованої на території Івано-Шийчинської сільської ради, призначеної для ведення селянською господарства, яка була надана у постійне користування відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №142, право постійного користування якою С(Ф)Г «Лебідь» підтверджується Рішенням Господарського сулу Харківської області від 24 листопада 2020 року у справі №922/2330/20.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області 11 березня 2021 року видало Наказ №1І55-СГ «Про відмову у наданні дозволу па розроблення документації із землеустрою».

Свою відмову Головне управління Держгеокадастру у Харківській області обґрунтовує тим, що у доданих до заяви матеріалах відсутня інформація про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку за С(Ф)Г «Лебідь», а також тим, що згідно державного акта на право постійного користування, площа земельної ділянки складає 47.80 га, а відповідно до заяви керівник С(Ф)Г «Лебідь» бажає отримати згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 40.98 га, що унеможливлює, на погляд відповідача, відновлення її меж.

Позивач вважає доводи ГУ Держгеокадастру у Харківській області, які викладені в Наказі №1155-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства, та фактично їх свавільним тлумаченням зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Не погодившись із правомірністю вчиненої адміністративним органом відмови, заявник звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті і перевіряючи відповідність закону діяння владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі установлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Суспільні відносини з приводу одержання у користування земельних ділянок регламентовані, насамперед, приписами Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III.

Статтею 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Частиною 3 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Частинами 1-2 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому, ч. 1,3 ст. 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

У свою чергу, у ч.3 ст.123 Земельного кодексу України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд відмічає, що нормами наведеної статті Земельного кодексу України формально визначено вичерпний перелік підстав для вчинення відмови у затвердженні проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки і чинним законодавством прямо не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати як від положень ст.123 Земельного кодексу України, так і від положень суміжної норми кодексу - ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 2 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості прозазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Відповідно до частини 1 етапі 79-1 Земельною кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастр).

Відповідно до частини 3 статті 79-1 Земельного кодексу України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації) Державним) земельному кадастрі.

Відповідно до частини 4 статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається сформованою з момент) присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частини 5 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

При цьому Пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельних кадастр» передбачає, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Тобто, на землекористувачів, які до 2004 року отримали, відповідно до чинного на той час законодавства, в користування земельні ділянки - частин 4 та 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України не застосовуються.

В абз. 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельних кадастр» визначено, що у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державною реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Внесення інших змін до відомостей про ні земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Відповідно до п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Суд зазначає, що позивач звернувся до відповідача, як розпорядника землею державної власності, для отримання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як того вимагає пункт «і» частини 10 статті 55 Закону України «Про землеустрій».

Отже, відповідно позивач без цієї згоди не має можливості замовити розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої відповідно до п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, проводиться державна реєстрація земельних ділянок.

Тобто, відповідач своєю відмовою позбавляє позивача можливості провести державну реєстрацію земельної ділянки за С(Ф)Г «Лебідь» при цьому як на підставу для відмови зазначає відсутність інформації про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку за (ДФ)Г «Лебідь».

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У силу правового висновку п.75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18) адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Судом встановлено, що в Наказі №І155-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 11 березня 2021 року, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області зазначає, що згідно державного акта на право постійного користування площа земельної ділянки складає 47.80 га, а відповідно до заяви керівник С(Ф)Г «Лебідь» бажає отримати згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 40.98 га, що, на погляд відповідача, унеможливлює відновлення її меж.

В процесі розгляду справи №922/2330/20 за участі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, було встановлено, що із загальної площі 47.8 га ріллі було виділено земельну ділянку площею 6.82 га ріллі для ведення селянського фермерського господарства, на яку було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-04-00-001917 на ім`я ОСОБА_2 .

Із долученого до матеріалів справи Розпорядження Богодухівської РДА №119 від 09.03.1998 "Про передачу земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства» вбачається, що гр. ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 7.7 га сільськогосподарських земель, в тому числі ріллі 6.9 га за рахунок земель фермерського господарства, відповідно до розрахунку середньої земельної частки.

Під час розробки Технічного звіту з визначення меж земельної ділянки та виготовлення Державного акту па право приватної власності на землю серії ХР №04-00-001917 від 21 лютого 2000 року площа земельної ділянки, що була передана гр. ОСОБА_2 була зменшена до 6.82 га у зв`язку із передачею за рахунок земель С(Ф)Г «ЛЕБІДЬ» у приватну власність земельної ділянки площею 6,82 га, суд у справі №922/2330/20 постановив, що загальна площа 47,8 га земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні на підставі державногоакту на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000004 від 05.01.1994, зменшилась і становить 40,98 га.

Отже, враховуючи наведене, передання у приватну власність члену С(Ф)Г «Лебідь» частини земель, які перебували у постійному користуванні фермерського господарства та не внесення при цьому жодних змін та виправлень про зменшення площі земель до державного акту на право постійною користування землею серія ХР №04-00-001917, виданого 05.01.1994 не тягне за собою припинення/відсутність права постійного користування земельною ділянкою, та не призводить до неможливості відновлення меж земельної ділянки, що залишилась, відповідно до встановлення дійсної її площі.

Суд також констатує, що відповідачем до матеріалів справи доказів на підтвердження обставин того, що земельна ділянка, стосовно якої позивач просить надати згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 40.48 гектарів - перейшла у комунальну власність відповідних територіальних громад - не надано.

Крім того, планування завершення реформи децентралізації в земельній сфері та запланована передача землі в комунальну власність територіальних громад, як підстава складання оскарженого наказу, не може бути в розумінні ст. 123 Земельного Кодексу України, підставою для вчинення відмови у затвердженні проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки, а чинним законодавством прямо передбачено відсутність суб`єкта владних повноважень відступати від положень вказаної статті.

Отже, у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого рішення (наказу), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки у спірних правовідносинах владний суб`єкт не дослідив усіх юридично значимих факторів, то оскаржене рішення належить скасувати із одночасним обтяженням Управління обов`язком повторно розглянути по суті звернення заявника, адже скасування прийнятого за цим зверненням рішення призводить до набуття матеріалами звернення статусу нерозглянутих по суті.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в частині скасування рішення владного суб`єкта - Наказу Головного у правління Держгеокадастру у Харківській області від 11 березня 2021 року № 1155-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації і з землеустрою» із обтяженням владного суб`єкта обов`язком повторно вирішити по суті звернення заявника.

При цьому, суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням встановлених судом обставин, а також правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Селянського (фермерського) господарства "Лебідь" (вул. Свердлова, буд. 2, с. Степне, Богодухівський район, Харківська область,62111, ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного у правління Держгеокадастру у Харківській області кіл 11 березня 2021 року № 1155-С`Г «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації і з землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (адреса: 61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, ) з урахуванням висновків суду по даній справі вирішити по суті звернення Селянського (фермерського) господарства "Лебідь" від 19.02.2021р. з приводу надання згоди на відновлення меж земельної ділянки площею 40,48 гектарів, розташованої на території Івано-Шийчинської сільської ради, призначеної для ведення селянського господарства, яка була надана у постійне користування відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ХР-04-00-000004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №142, право постійного користування якого С(Ф)Г «Лебідь» підтверджується Рішенням Господарського суду Харківської області від 24 листопада 2020 року у справі №922/2330/20.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Селянського (фермерського) господарства "Лебідь" (вул. Свердлова, буд. 2, с. Степне, Богодухівський район, Харківська область,62111, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 1135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 09 серпня 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.