Справа № 160/4878/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року Справа № 160/4878/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) щодо зменшення позивачу розміру відсотку з 90% до 54% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Дніпровського апеляційного суду від 25.11.2020 за №04.2/178/20-С;
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді зазначеній у довідці Дніпровського апеляційного суду від 25.11.2020 за №04.2/178/20-С без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум.
Ухвалою суду від 05.04.2021 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 27.04.2021 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено його розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
На вказану у позовній заяві та доданих до неї документах адресу відповідачу направлена ухвала суду від 27.04.2021 та отримана 12.05.2021, що підтверджується розпискою, що міститься в матеріалах справи.
Враховуючи викладене, відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, проте своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені позивачем доводи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 22.05.1997 по 07.03.2002 - суддя Ясинуватського міського суду Донецької області, з 11.03.2002 по 11.06.2015 - суддя апеляційного суду Донецької області, з 12.06.2015 по 13.09.2017 - суддя апеляційного суду Дніпропетровської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.08.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяв про відставку.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2018 у справі №175/4395/17-а (провадження №2а/175/104/17) позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання - задоволено.

Визнано неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 01.07.1984 року по 14.05.1986 року /01 рік 10 місяців 13 днів/, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року /01 рік 11 місяців/, роботу на посадах слідчого та заступника начальника відділу начальника слідчого відділення Ясинуватського РВ УМВС України в Донецькій області з 01.08.1990 року по 01.04.1993 року та 09.07.1993 року по 05.06.1997 року /06 років 06 місяців 3 дні/, роботу суддею Ясинуватського міського суду Донецької області з 22.05.1997 року по 07.03.2002 року /04 роки 09 місяців 15 днів/, роботу суддею апеляційного суду Донецької області з 11.03.2002 року по 11.06.2015 року /13 років 03 місяці/, роботу суддею апеляційного суду Дніпропетровської області з 12.06.2015 року по 13.09.2017 року і загальний стаж роботи судді, що складає 30 років 07 місяців 25 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату на користь ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 14 вересня 2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

На виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2018 у справі №175/4395/17-а позивачу перераховано щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді.

Так, згідно із протоколом призначення і перерахунку пенсії від 11.11.2020 розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці становить 90%.

Дніпровським апеляційним судом 25.11.2020 року позивачу видана нова довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №04.2/178/20-С.

Згідно із довідкою №04.2/178/20-С від 25.11.2020 станом на 19.02.2020 р. його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 201792 грн., в тому числі: посадовий оклад 126120 грн., доплата за вислугу років 75672 грн. (60%).

Позивач 30.11.2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Дніпровського апеляційного суду №04.2/178/20-С від 25.11.2020 р.

01.12.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь, оформлену листом №0400-010306-8/114565, якою відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погодившись, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладене у Листі від 01.12.2020 за №0400-010306-8/114565 про відмову у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до заяви позивача від 30 листопада 2020 року виходячи з розміру, зазначеного у довідці Дніпровського апеляційного суду №04.2/178/20-С від 25.11.2020 р.; та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, починаючи з 19 лютого 2020 року здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Дніпровського апеляційного суду №04.2/178/20-С від 25.11.2020 р., без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 01.12.2020 за №0400-010306-8/114565, про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Дніпровського апеляційного суду №04.2/178/20-С від 25.11.2020 р., без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи виплату з 19 лютого 2020 року.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20 набрало законної сили 11.03.2021.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20 відповідачем проведено перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та враховано збільшений розмір суддівської винагороди, вказаний у довідці №04.2/178/20-С від 25.11.2020.

Проте, згідно із протоколом призначення і перерахунку пенсії від 16.03.2021 розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці становить 54%.

Вважаючи дії відповідача щодо зменшення відсоткового розрахунку довічного утримання з 90% до 54% внаслідок проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від №04.2/178/20-С від 25.11.2020 та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

В рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що частина третя статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

В пункті 7 цього ж рішення Конституційний Суд України зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

На виконання висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, частина четверта статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII викладена в наступній редакції: "У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

У пункті 19 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 також наголошено на тому, що за змістом частини четвертої статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці згідно із протоколом призначення і перерахунку пенсії від 11.11.2020 становить 90%.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд враховує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20, яке набрало законної сили 11.03.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Дніпровського апеляційного суду №04.2/178/20-С від 25.11.2020 р., без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи виплату з 19 лютого 2020 року.

Матеріалами справи підтверджено, що у березні 2021 року саме (протокол від 16.03.2021) на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20 відповідачем було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці та враховано збільшений розмір суддівської винагороди, вказаний у довідці №04.2/178/20-С від 25.11.2020, проте змінено відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд критично оцінює дії відповідача щодо зменшення відсоткового розрахунку довічного утримання з 90% до 54% внаслідок проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від №04.2/178/20-С від 25.11.2020 та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20, виходячи з наступного.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2018 у справі №175/4395/17-а (провадження №2а/175/104/17) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату на користь ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 14 вересня 2017 року.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2018 у справі №175/4395/17-а набрало законної сили 02.05.2018.

На виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2018 у справі №175/4395/17-а позивачу було перераховано та виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 14 вересня 2017 року.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частинами другою - четвертою статті 13 Закону № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Отже, судовим рішенням у справі №175/4395/17-а (провадження №2а/175/104/17), яке набрало законної сили, а отже в силу статті 129-1 Конституції України, ч.3, ч.4 статті 13 Закону № 1402-VIII, ч.2 статті 14 КАС України, статті 370 КАС України, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, визнано право позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді з 14.09.2017 р.

Зміни у законодавстві не можуть бути підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем неправомірно було здійснено перерахунок довічного грошового утримання позивача як судді у відставці на підставі довідки від №04.2/178/20-С від 25.11.2020 та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20, проведений у березні 2021 р., внаслідок якого зменшено загальний процент розрахункової пенсії від заробітку з 90% на 54%.

Відповідно ч.1, ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Проте, матеріали справи не містять даних щодо дати прийняття рішення про проведений перерахунок, внаслідок якого зменшено загальний процент розрахункової пенсії від заробітку з 90% на 54%.

Водночас, суд зазначає, саме з часу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (березень 2021) порушено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%, яке визнано Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у рішенні від 29.03.2018 у справі №175/4395/17-а, яке набрало законної сили 02.05.2018, тому позовні вимоги в частині здійснити перерахунок та виплату саме з 19.02.2020, задоволенню не підлягають.

З метою повного захисту прав позивача суд дійшов висновку, що належним та повним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90% до 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та, як наслідок, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з березня 2021, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити наведений перерахунок без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задоволенню не підлягають, оскільки вони є такими, що заявлені передчасно.

Матеріали справи не містять доказів обмеження виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання.

Суд зазначає, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Проте, відповідачем не виконано обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій під час вчинення перерахунку довічного грошового утримання позивача як судді у відставці на підставі довідки від №04.2/178/20-С від 25.11.2020 та на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 у справі №160/16131/20, проведений у березні 2021 р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача встановити у рішенні суду строк для його виконання, суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст.372 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком.

Водночас, позивачем не наведено обставин, які б вказували на необхідність встановлення у рішенні суду строку для його виконання, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.372 Кодексу адміністративного судочинства України .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією від 30.03.2021.

З огляду на викладене, судовий збір в сумі 454грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці із 90% до 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з березня 2021 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, виходячи із 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 454,00 гривень (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова