Справа № 260/579/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/579/21 пров. № А/857/9763/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Большакової О. О., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 260/579/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Рейті С. І.,

час ухвалення рішення 16.04.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 20.04.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив визнати діяльність відповідача щодо рішення про відмову в перерахунку пенсії № 485/230 від 02 лютого 2021 року незаконною; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області вчинити певні дії - призначити пенсію за вибором особи на підставі статей 81 та 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 січня 2021 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд не застосував вимоги ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» для правильного обрахунку вислуги років, де до вислуги років на посадах прокурора, що дає право на прокурорську пенсію, зараховуються роботи на посадах: слідчого; офіцерського складу Збройних сил України; військова служба. Наявні в матеріалах справи докази у сукупності свідчать про те, що він має вислуги років, яка дає право на прокурорську пенсію у календарному підрахунку з 03 листопада 1975 року по 05 лютого 1990 року включно, у тому числі військова служба з 03 листопада 1975 року по 26 червня 1980 року, в сукупності 14 років 3 місяці та 5 днів, а не 9 років 7 місяці, як помилково вважав суд. Вважає, що ч.1 ст.56 Закону України «Про статус та соціальні гарантії учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС» гарантує йому право, як потерпілому 1 категорії, на пільгове обрахування спеціального стажу на посаді прокурора. Так, на його думку, у пільговому підрахунку період часу з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1988 року при обчисленні стажу для призначення пенсії здійснюється у потрійному розмірі (63*3=189 днів); з 12 червня по 13 липня 1989 року, період після 01 січня 1988 року обчислюється у полуторному розмірі (32*1,5=48 днів); проходження служби на посаді старшого слідчого військової прокуратури Читинського гарнізону Забайкальського військового округу з 26 червня 1980 року по 03 січня 1984 року, яка віднесена до пільгового району, де строк служби зараховувався у пропорції один рік служби за півтора року, таким чином 3 роки 5 місяців*1,5=5,25 років, а всього пільговий підрахунок складає 18 років 6 місяців та 15 днів. Крім того, апелянт вважає, що він звільнений від необхідності перебувати на службі у прокуратурі на момент отримання прокурорської пенсії, оскільки є потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом війни. З урахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задоволити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому зазначає, що після 05 лютого 1990 року та на момент звернення до ГУ ПФУ з відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з нормами статті 86 Закону України «Про прокуратуру», апелянт вже не працював в органах прокуратури, а, зокрема, займався підприємницькою діяльністю. Таким чином, до стажу роботи на посадах прокурорів, можна зарахувати лише період з 26 червня 1980 року по 05 лютого 1990 року на посаді слідчого військової прокуратури, який становить 9 років 7 місяців, замість необхідних 15 років. Таким чином, відповідач вважає, що наявний стаж роботи ОСОБА_1 є недостатнім для призначення пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру». З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач (апелянт) ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області, як одержувач пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

17 грудня 2020 року позивачем засобами поштового зв`язку до ГУ ПФУ в Закарпатській області надіслано письмову заяву від 17 грудня 2020 року, в якій останній просив здійснити перехід з пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Дану заяву було розглянуто і надано відповідь у порядку Закону України «Про звернення громадян». Позивачу було роз`яснено, що відповідно до ч.3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Порядком № 22-1 подання заяви про переведення з одного виду пенсії на інший поштовим зв`язком не передбачено. Зважаючи на вищевикладене, для подання заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, позивачу було рекомендовано особисто звернутися з паспортом, ідентифікаційним кодом та усіма необхідними документами до Мукачівського відділу обслуговування громадян.

27 січня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою встановленого зразка № 485 про переведення з пенсії призначеної відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

До заяви № 485 від 27 січня 2021 року позивачем було додано: копію паспорта, ідентифікаційного коду, трудову книжку, військовий квиток, довідку за формою ОК-5 про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення, довідку про заробітну плату № 21-12 вих 21 від 19 січня 2021 року, посвідчення інваліда війни.

02 лютого 2021 року ГУ ПФУ в Закарпатській області було розглянуто заяву позивача від 27 січня 2021 року та додані до неї документи, за результатами чого було прийнято рішення № 485/230 від 02 лютого 2021 року про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Вважаючи протиправною відмову відповідача у переведенні на пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру», позивач звернувся в суд з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що призначити пенсію за вислугу років на підставі частини 5 статті 86 Закону України № 1697 відповідач не мав підстав, оскільки право на пенсію за вислугу років на підставі цієї частини мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури. Таким чином, до стажу роботи на посадах прокурорів, можна зарахувати лише період з 26 червня 1980 року по 05 лютого 1990 року на посаді слідчого військової прокуратури, який становить 9 років 7 місяців, замість необхідних 15 років. Отже, наявний стаж роботи ОСОБА_1 є недостатнім для призначення пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Враховуючи вимоги ч.2 статті 19 Конституції України та ч.2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст. 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Станом на час звернення позивача із заявою про перехід на інший вид пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури врегульоване статтею 86 Закону №1697-VII.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з ч.6 ст.86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, слідчими, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Статтею 15 Закону № 1697 визначено категорії посад, які підпадають від визначення прокурора органу прокуратури. Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» як загального стажу і «стажу роботи на посадах прокурорів» як спеціального стажу лише на визначених законом посадах. При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на посадах прокурорів, тобто до спеціального стажу, і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на посадах в органах прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, військового квитка НОМЕР_1 , позивач з 03 листопада 1975 року по 06 серпня 1976 року був рядовим у лавах Радянської армії; з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року курсантом Військового інституту, а з 26 червня 1980 року по 05 лютого 1990 року працював на посаді слідчого військової прокуратури.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що після цієї дати та на момент звернення до ГУ ПФУ в Закарпатській області з відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з нормами статті 86 Закону України № 1697, позивач вже не працював в органах прокуратури, а зокрема, займався підприємницькою діяльністю, та правильно зарахував до стажу роботи позивача період з 26 червня 1980 року по 05 лютого 1990 року на посаді слідчого військової прокуратури.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.6 ст.86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, військова служба.

Таким чином, період перебування позивача з 03 листопада 1975 року по 06 серпня 1976 року у лавах Радянської армії, також повинен бути зарахований до стажу позивача, який дає право на пенсію згідно зі ст.86 Закону № 1697-VII.

При цьому, не врахування судом першої інстанції вказаних вище обставин справи в цілому не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, наявний стаж роботи ОСОБА_1 на посадах прокурорів є недостатнім для призначення пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру».

При цьому, частиною 5 статті 86 Закону України № 1697 передбачено, що працівникам, які не мають передбаченої вище вислуги років, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначити пенсію за вислугу років на підставі частини 5 статті 86 Закону України № 1697, відповідач не мав підстав, оскільки право на пенсію за вислугу років на підставі цієї частини мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури, однак позивач на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років не працював в органах прокуратури, а займався підприємницькою діяльністю, тобто був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Щодо покликань апелянта на ч.8 статті 86 Закону № 1697, в якій зазначено, що ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії, то такі колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ч.8 статті 86 Закону № 1697 передбачено, що пенсія за вислугу років призначається ветеранам війни, які мають необхідний стаж передбачений частиною 1 статті 86 Закону № 1697.

Як зазначалося вище та правильно встановлено судом першої інстанції, наявний стаж роботи ОСОБА_1 є недостатнім, зокрема відсутній стаж роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Щодо доводів апелянта зарахувати до стажу період роботи на посаді слідчого військової прокуратури у потрійному та полуторному розмірі, то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Законом № 1697, як спеціальним, передбачено зарахування стажу для обчислення пенсії за вислугу років виключно в одинарному розмірі.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для переведення позивача на пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого ч.1 ст.86 Закону № 1697.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 260/579/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 09 серпня 2021 року.