Справа № 823/591/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/591/17 Головуючий у 1 інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Сорочка Є.О.

Чаку Є.В.

За участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання нечинними та скасування рішень та вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якому просив визнати нечинними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області № від 09.03.2017 р. про донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 15600,01 грн. та штрафних санкцій в сумі 3900,00 грн.;

- рішення ГУ ДФС у Черкаській області № від 09.03.2017 р. про донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 35020,94 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10 506,28 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Черкаській області № від 09.03.2017 року на загальну суму 35 020,94 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № від 09.03.2017 про донарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15 600,01 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3 900,00 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № від 09.03.2017 про донарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 35 020,94 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10 506,28 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Черкаській області про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу (недоїмки) № Ф- від 09.03.2017 на загальну суму 35 020,94 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області залишено без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року - без змін (головуючий суддя - Оксененко О.М.).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області задоволено частково. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що витрати по зберіганню товару в розмірі 104 000,00 грн., які не були реалізовані в 2014 році не були включені позивачем до річної декларації за цей період. Також, позивач зазначає, що на підтвердження включення вищевказаних витрат відповідач будь-яких доказів суду не надав.

15 червня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2021 року заяву судді Губської Л.В. про самовідвід - задоволено. Прийнято самовідвід головуючого судді Губської Л.В. від розгляду справи №823/591/17. Передано справу для визначення складу суду в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року прийнято справу № 823/591/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання нечинними та скасування рішень та вимоги до свого провадження (суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.).

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 16.01.2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за основним видом діяльності «Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту».

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання податкового (в частині нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску) та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., про що складено Акт від 22 лютого 2017 року №76/23-00-13-0117/ НОМЕР_1 .

Згідно висновків Акту перевірки, встановлено наступні порушення:

- п. 177.2, п. 177. 4 ст. 177 Розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), у результаті чого, донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014 рік на суму 15600,01 гривень.

- пп. 1.2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.10.2010 р. № 2464-VІ, в результаті чого, донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014 рік на суму 35020,94 гривень.

За наслідками перевірки Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.03.2017 року, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в тому числі за основним платежем 15600 грн. 01 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 3900 грн. 00 коп.

Також, Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято рішення № від 09.03.2017 р., яким донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 35020,94 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10 506,28 грн.

Крім того, Головним управлінням ДФС у Черкаській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 09.03.2017 року з єдиного соціального внеску в розмірі 35020 грн. 94 коп. та прийнято рішення № від 09.03.2017 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 10506 грн 28 коп., у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі.

Положеннями статті 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування

Згідно п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 171.3 статті 171 ПК України передбачено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до вимог пункту 177.4 статті 177 ПК України (в редакції, чинній на час подання позивачем податкової декларації за 2014 рік), до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За приписами пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу III ПК України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 10 січня 2015 року подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік (Т.1 а.с. 15-16).

Відповідно до розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності до вищевказаної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, позивачем відображено суму одержаного доходу в розмірі 7 784 182 грн. 43 коп. та вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю в розмірі 7 745 259 грн. 93 коп., в тому числі 350 286,93 грн. - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (Т. 1 а.с. 17).

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області, на підставі підпункту 78.1.5, пункту 78.1 ст. 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України, згідно наказу Головного управління ДФС у Черкаській області №199 від 08.02.2017 року та Рішення про призначення позапланової перевірки ГУ ДФС в області від 07.02.2017 року №2371/23-00-10-0210, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання податкового (в частині нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, єдиного соціального внеску) та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р.

За результатами проведення даної перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області складено Акт від 22 лютого 2017 року № 76/23-00-13-0117/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки) (Т. 1 а.с. 8-13).

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

- п. 177.2, п. 177. 4 ст. 177 Розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), у результаті чого, донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014 рік на суму 15600,01 гривень.

- пп. 1.2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.10.2010 р. № 2464-VІ, в результаті чого, донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014 рік на суму 35020,94 гривень.

Вищевказані висновки контролюючого органу грунтуються на тому, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкових декларацій за 2012-2014 р.р., з даними встановленими в ході перевірки, виявлені розбіжності з причин включення, в порушення п. 177. 4 ст. 177, розділ III ст. 138 Податкового Кодексу України, до річної декларації за 2014 рік витрат по зберіганню товарів, які не були реалізовані в 2014 році на суму - 104 000,00 грн.

Актом перевірки, також, встановлено, що основними постачальниками товарів та послуг за рахунок яких сформовано витрати підприємця були:

1) ТOB «ТК Системи» () у якого в 2013-2014 p. оформлено придбання ТМЦ (продукти харчування) та мерчандайзингові послуги (акти виконаних робіт) на загальну суму 6 072 219,00 грн., у тому числі за 2013 р. - 1 364 495 грн., 2014 р. - 4 707 724,00 грн. Розрахунки проведені в вексельній формі, що передбачено договорами постачання.;

2) ТОВ «Контрактбудінвест» () у якого в 2012-2014р. оформлено придбання ТМЦ (будівельні матеріали, електротовари, прилади), будівельно-монтажні роботи (акти виконаних робіт), послуги з благоустрою територій на загальну суму 9 612 254,00 грн., в тому числі, за 2012 р. - 3 585 444,00 грн., 2013р. - 2 834 441,00 грн., за 2014 р. - 3 192 369,00 грн. Розрахунки проведені в вексельній формі, що передбачено договорами постачання.

Окрім того, із вищезазначеними підприємствами ФОП ОСОБА_2 було укладено договори на зберігання ТМЦ та протягом 2012-2014 р. передавались на відповідальне зберігання товар (побутова техніка, цукор, будівельні матеріали).

Отже, відповідачем встановлено безпідставність включення позивачем до складу витрат послуг по зберіганню товару, який не був реалізований у 2014 році в сумі 104 000 грн., що потягло за собою несплату податку в сумі 15600 грн. 01 коп. та донарахування єдиного соціального внеску.

Водночас, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 листопада 2020 року у даній справі наголосив на тому, що визначальною ознакою для можливості формування позивачем витрат за кожний окремий рік є наявність закінченого циклу господарських правовідносин, які починаються з моменту придбання товару для виготовлення кінцевого продукту та закінчуються фактом його реалізації в цьому ж році.

Так, апелянт зазначає, що витрати по зберіганню товару в розмірі 104 000,00 грн., які не були реалізовані в 2014 році не були включені ФОП ОСОБА_1 до річної декларації за цей період.

Колегія суддів зазначає, що задовольняючи частково касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області, скасовуючи постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 року та направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказав на те, що суди попередніх інстанцій, вказуючи у рішеннях про дослідження всіх первинних документів по господарських операціях позивача у 2014 році, а саме, придбання у постачальників товару ТМЦ (ТОВ «ТК Системи» та ТОВ «Контрактбудінвест») не надали їм належну оцінку. Зокрема, Верховний Суд вказав, що поза увагою судів залишено факти виконання таких угод, та з урахуванням того, що за поставлені ТМЦ здійснено вексельний розрахунок.

З метою перевірки вищевказаних обставин, Черкаський окружний адміністративний суд ухвалою від 14 грудня 2020 року зобов`язав фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 надати до суду належним чином засвідчені всі первинні документи щодо господарських операціях у 2014 році, а саме, придбання у постачальників ТМЦ (ТОВ «ТК Системи» та ТОВ «Контрактбудінвест»), річної декларації за 2014 рік, договора зберігання придбаних ТМЦ у ТОВ «ТК Системи» та ТОВ «Контрактбудінвест».

Також, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року було повторно витребувано у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 належним чином засвідчені всі первинні документи щодо господарських операцій у 2014 році, а саме, придбання у постачальників ТМЦ (ТОВ "ТК Системи" та ТОВ "Контрактбудінвест"), річної декларації за 2014 рік, договора зберігання придбаних ТМЦ у ТОВ "ТК Системи" та ТОВ "Контрактбудінвест" з відповідними доказами розрахунків та актами.

Однак, на виконання вищевказаних ухвал суду першої інстанції документів, що витребовувалися, ФОП ОСОБА_1 надано не було.

Колегія суддів наголошує на тому, що при включенні ФОП ОСОБА_1 витрат у податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, такі витрати повинні були бути підтверджені позивачем належним чином складеними первинними документами, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, надані позивачем ксерокопії квитанцій до прибуткового касового ордеру не підтверджують понесення ним у 2014 році витрат в сумі 104 000 грн. на зберігання придбаного товару.

Посилання апелянта на те, що позивач не надавав до суду квитанції до прибуткового касового ордеру, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, такі ксерокопії квитанцій до прибуткового касового ордеру були надані до суду першої інстанції представником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Кирманом Олександром Дмитровичем 15 травня 2017 року (Т. 1 а.с. 41-44).

За приписами абз. 2 п. 167.1 ст. 167 ПК України, якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, перевіркою встановлено, що позивач у декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік протиправно відобразив витрати на зберігання товару, який не був реалізований у вказаному році в сумі 104 000,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, що підлягає сплаті до бюджету з урахуванням самостійно сплаченого податку за результатами річного декларування, в розмірі 15600,01 грн. (21438,38 грн. - 5838,37 грн.) та нарахування штрафу, згідно п. 123.1 ст. 123 Податкового Кодексу України.

Вищевказані обставини, також, свідчать про правомірність рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 09 березня 2017 року № про донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 35020,94 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10 506,28 грн.

З приводу скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Черкаській області від 09 березня 2017 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Так, підставою для прийняття оскаржуваної вимоги стало невірне визначення суми доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності на суму 104 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування суми єдиного соціального внеску безпосередньо залежить від одержання фізичною особою-підприємцем доходу від провадження діяльності.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено заниження суми єдиного внеску за 2014 рік на суму 35020,94 грн., у зв`язку з тим, що позивачем невірно визначено суму доходу, отриманого від господарської діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, що призвело до недоплати єдиного внеску, чим порушено пп. 1, 2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Оскільки, встановлено заниження розміру доходу позивача, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що нарахування єдиного соціального внеску в сумі 35020 грн 94 коп. та штрафних санкцій в сумі 10506 грн 28 коп. є правомірним.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 10.08.2021 р.