Справа № 640/10104/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що виразилася в не нарахуванні та не виплаті належної Позивачу індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з листопада 2015 року по березень 2018 року (включно) під час проходження ОСОБА_1 військової служби в зазначеній військовій частині;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення, передбачену Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з листопада 2015 року по березень 2018 року (включно) під час проходження ОСОБА_1 військової служби в зазначеній військовій частин у розмірі 29282,95 грн.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити Позивачу рівноцінну та повну компенсацію втрат доходів за сплату відповідно до розділу IV Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримується з одержаної суми індексації грошового забезпечення, як таку, що не компенсується відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України з вини Відповідача через несвоєчасне нарахування та виплату мені зазначеної індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що за час проходження служби у період з листопада 2015 року по березень 2018 року йому не було проведено нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення. Позивач, звернувшись до Відповідача з заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний вище період служби та надати довідку із помісячним розрахунком індексації за цей період, отримав відмову, вмотивовану недостатністю фінансування.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2015 по 28.02.2018.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.11.2015 по 28.02.2018.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати частково, в питанні відсутності розгляду частини позовних вимог щодо фактичного розміру за спірний період індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Змінити судове рішення шляхом: доповнення мотивувальної частини рішення суду з питань розгляду, оцінки та дослідження фактичного розміру за спірний період індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; доповнення пункту 3 резолютивної частини рішення суду зазначенням фактичного розміру за спірний період індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на часткове порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Позивач, як учасник справи, надав до суду всі детально обґрунтовані розрахунки належної йому до виплати Відповідачем суми індексації грошового забезпечення, проте, всі вказані аргументи та доводи навіть не були розглянутими судом першої інстанції і, більше того, не були будь-яким чином оціненими та не підлягали встановленню при ухваленні судового рішення. Вказує, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не врахував, що будь-які заперечення щодо проведеного Позивачем особисто та зазначеного в позовній заяві порядку обрахування та розміру належної до виплати Відповідачем суми індексації грошового забезпечення у відзиві на позовну заяву та в запереченні на відповідь на відзив відсутні взагалі, що свідчить, на думку Позивача, про відсутність оскарження зазначених вимог з боку Відповідача та формальне їх визнання.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є дискреційними повноваженнями військової частини.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частини НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу центрального управління військової служби правопорядку (по м. Києву та Київській обл.).

Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.10.2018 № 305 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2018 № 245 підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника штабу центрального управління військової служби правопорядку (по м. Києву та Київській обл.), звільненого наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 17.10.2018 № 305 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я), вважати таким, що 20.11.2018 справи та посаду здав і вибув до Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату для зарахування у військовий облік, а також з 20.11.2018 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Запитом від 15.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 , та просив останнього надати інформацію про розмір фактично нарахованої та виплаченої суми індексації грошового забезпечення Позивача за період з січня 2015 по листопад 2018 року.

Листом від 17.04.2019 № 91/ФЕС/1789 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на звернення Позивача та зазначено, що виділений у 2016-2018 роках фінансовий ресурс для здійснення виплати грошового забезпечення не дозволяв проводити його індексацію. Зазначено, що діючий Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2003 № 1078, не передбачає механізму виплати індексації у поточному році за попередні періоди.

Вважаючи вказані дії протиправними, а свої права порушеними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем протиправно не здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з період з 01.11.2015 по 28.02.2018, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо права Позивача на компенсацію, зазначив, що позовні вимоги у цій частині є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що Позивачем оскаржується рішення суду з частині фактичного розміру за спірний період індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

При цьому пп. 2 п. 6 Порядку № 1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню - підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, з аналізу приписів Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про нарахування та виплату Позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по березень 2018 року (включно) у конкретній сумі - 29282,95 грн. не підлягає задоволенню з огляду на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень Відповідача як роботодавця.

Крім того, колегія суддів враховує наявність дискреційних повноважень Відповідача.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі - «Рекомендація R (80) 2»), під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.)

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Суд не може підміняти державний орган рішення або бездіяльність якого оскаржується, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов Відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини обумовлені реалізацією Відповідачем наданих йому повноважень, здійснення яких передбачає обов`язковість прийнятих за його результатами відповідних рішень.

Таким чином, саме Військова частина, як суб`єкт владних повноважень, наділена правом здійснювати нарахування індексації у конкретній сумі, оскільки таке нарахування належить до її безпосередніх повноважень як роботодавця.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно прийняв рішення про часткове задоволення позовних вимог, проте не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи доводи Позивача з питання визначення розміру належної йому до виплати суми індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року шляхом її доповнення, зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог в у вказаній частині, є доводи викладені у даній постанові.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, шляхом її доповнення, в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення розміру належної до виплати суми індексації грошового забезпечення є доводи викладені у даній постанові.

В решті рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко