Справа № 320/6606/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6606/21 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу адвоката Кругленка Миколи Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

04 червня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду позов до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, яким просив:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича у виконавчому провадженні №61315650, які полягають у передачі для реалізації на електронних торгах без дозволу органу опіки та піклування на підставі заявки на реалізацію арештованого майна від 09.07.2020, домоволодіння з частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_2 , право користування яким має малолітня особа ОСОБА_3 ;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича винести постанову про зняття з реалізації домоволодіння з частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_2 , право користування яким має малолітня особа ОСОБА_3 , що було передано для реалізації на електронних торгах на підставі заявки на реалізацію арештованого майна від 09.07.2020 без дозволу органу опіки та піклування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач протиправно передав на реалізацію на електронних торгах арештоване нерухоме майно (житловий будинок), право користування яким має малолітня дитина без попереднього отримання дозволу опіки т піклування на відчуження такого майна з торгів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 р. позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані дії вчинено відповідачем у межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, який у свою чергу видано на виконання рішення суду цивільної юрисдикції, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 р., в якій зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого просить скасувати ухвалу та справу повернути до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що посилання суду першої інстанції на норми ст. 447 ЦПК України є безпідставними, оскільки позивач, не маючи статусу сторони виконавчого провадження, не міг оскаржити дії виконавця в порядку цивільного судочинства, тому висновки суду першої інстанції щодо юрисдикції даного спору є помилковими.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Голосіївським районним судом м. Києва у цивільній справі №752/17111/13-ц видано виконавчий лист від 13.12.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №ML-001/034/2008 від 21.03.2008 станом на 17.06.2013 у розмірі 464323,64 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на день розрахунку становить 3710611,49 грн., з яких 431541,82 доларів США - заборгованість за кредитом, 32781,82 доларів США - заборгованість за процентами та 82940 грн. пені.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича відкрито виконавче провадження №61315650 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва №752/17111/13-ц від 13.12.2014.

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем в межах виконавчого провадження №61315650 подано до ДП «СЕТАМ» заявку від 09.07.2020 на реалізацію арештованого майна, а саме домоволодіння та частини земельної ділянки за кадастровим номером :01:009:0395, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, керувався тим, що оскаржувані дії вчинено відповідачем у межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, який у свою чергу видано на виконання рішення суду цивільної юрисдикції, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав, що оспорюваними діями порушується право користування майном малолітньої дитини.

Тобто, позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного, на думку позивача, цивільного (майнового) права дитини позивача (права користування та розпоряджання майном).

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, о розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, як стверджує позивач, права користування, тобто цивільного права.

В свою чергу, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів, а тому даний позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною 5 статті 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Разом з тим, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно з частиною 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби під час виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи, що позивач стверджує про протиправні дії відповідача, при цьому реалізація майна відьувалась в межах виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі №752/17111/13-ц, суд апеляційної інстанції доходить висновку про непоширення юрисдикції адміністративного суду на даний спір.

За такого правового регулювання колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, оскільки даний спір, за сукупністю встановлених обставин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, висновки суду відповідають обставинам у справі, норми процесуального права застосовані з дотриманням положень КАС України, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Повний текст постанови виготовлено 10.08.2021.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кругленка Миколи Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Кузьменко