Справа № 640/18657/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Дмитренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «АГРО-ВІЛАМ» на рішення Окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «АГРО-ВІЛАМ» до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «АГРО-ВІЛАМ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича, в якому просило: «

визнати протиправними дії та бездіяльність Міністерства юстиції України і Міністра Міністерства юстиції Малюськи Дениса Леонтійовича, які пов`язані з розглядом скарги Компанії з обмеженою відповідальністю «Укрлендфармінг ПЛС» на рішення державного реєстратора, яка зареєстрована 05 травня 2020 року за № 12679-33-20 та, як наслідок визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язати Міністерство юстиції України та Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича видати наказ на результати розгляду скарги Компанії з обмеженою відповідальністю «Укрлендфармінг ПЛС» на рішення державного реєстратора, яка зареєстрована 05 травня 2020 року за № 12679-33-20 з відповідними висновками Колегії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України та не пізніше наступного робочого дня з дня прийнятті рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні розмістити наказ та висновки Колегії на офіційному веб-сайті Мін`юсту у встановленому законодавством порядку;

встановити судовий контроль за Міністерством юстиції України та Міністром юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання подати до суду відповідний звіт;

стягнути на користь приватного підприємства «АГРО-ВІЛАМ» з Міністерства юстиції України 1 100 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди» (за текстом позовної заяви).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, приватне підприємство «АГРО-ВІЛАМ» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що до Міністерства юстиції України надійшла скарга Компанії з обмеженою відповідальністю «УКРЛЕНДФАРМІНГ ПЛС» від 30 квітня 2020 року (вх. №12679-33-20 від 05 травня 2020 року).

Скаржник просить скасувати ряд рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок, які знаходяться за адресами: Широкогребельська с/р Вінницького р-ну Вінницької області; Браїлівська с/р, Дубівська с/р, Почапинецька с/р, Олександрівська с/р, Біликовецька с/р, Людаська с/р, Потоківська с/р, Лисогірська с/р, Рівська с/р, Станіславчицька с/р Жмеренського р-ну Вінницької області; Левківська с/р Погребищенського р-ну Вінницької області; Сальницька с/р Калинівського р-ну Вінницької області; Флоріанівська с/р Козятинського р-ну Вінницької області; Сусловецька с/р Летичівського р-ну Хмельницької області.

10 липня 2020 року відбулось засідання Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі також - Колегія), у тому числі, за участі представника позивача.

Матеріали справи не містять доказів, що станом на час прийняття даного рішення суду першої інстанції Колегією або відповідачами було розглянуто скаргу по суті заявлених вимог шляхом прийняття відповідних рішень.

Позивач, вважаючи, що відповідач вчиняє протиправну бездіяльність, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями ч. 1 статті 19 КАС України, в силу якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована па відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Отже, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови, що такі рішення, дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов`язків.

Наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається з системного аналізу положень ч. 1 статті 9, ч. 1 статті 77 та ч. 1 статті 168 КАС України, позивач звергається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При цьому дійсне (фактичне) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Таким чином, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням, діянням чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи. При цьому встановлення обставин наявності або відсутності порушеного права позивача є першочерговим відносно дослідження обґрунтованості позовних вимог по суті.

В контексті наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду позивачем не обґрунтовано, порушення яких саме прав, свобод або інтересів здійснено відповідачами.

Як було зазначено вище, скарга Компанії з обмеженою відповідальністю «УКРЛЕНДФАРМІНГ ПЛС» від 30 квітня 2020 року досі перебуває на розгляді Колегії та за результатами її розгляду жодних рішень не прийнято.

З огляду на викладене вбачається, що позивач наразі жодним чином не позбавлений своїх прав, свобод та інтересів, оскільки внаслідок дій або бездіяльності відповідачів не відбулось припинення чи неможливість реалізації прав позивача та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Так, суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Поняття «захист права на майбутнє» чинним законодавством не передбачено.

У разі незгоди позивача з порядком розгляду скарги Компанії з обмеженою відповідальністю «УКРЛЕНДФАРМІНГ ПЛС» від 30 квітня 2020 року, визнання протиправними дій/бездіяльності відповідачів не буде мати своїм правовим наслідком захист суб`єктивних прав позивача, оскільки таке визнання не тягне за собою будь-яких правових наслідків з огляду на те, що кінцевого рішення, яке могло б вплинути на права та інтереси позивача, прийнято не було.

Наведене узгоджується з правовою позицією, напрацьованою Верховним Судом під час розгляду справи № 800/554/17 (постанова від 01 лютого 2018 року).

Відповідно, належним способом захисту порушеного права у даному випадку є оскарження рішення, яке буде прийнято Міністерством за наслідком розгляду скарги Компанії з обмеженою відповідальністю «УКРЛЕНДФАРМІНГ ПЛС» від 30 квітня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги не спрямовані на ефективний захист порушених прав позивача, з огляду на відсутність таких обставин, а тому не вбачається підстав для задоволення позову приватного підприємства «АРГО-ВІЛАМ».

Крім того, відповідно до вимог п. 2 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128), розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Згідно з п.п. 13, 14 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

В свою чергу, згідно з п.п. 10, 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Міністр юстиції України підписує накази Мін`юсту.

З наведеного вбачається, що Міністр юстиції України бере участь у правовідносинах щодо розгляду скарг у сфері державної реєстрації виключно на етапі здійснення підписання наказу Міністерства, позаяк сама скарга опрацьовується Колегією, на підставі висновку якої і приймається відповідний наказ про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

А оскільки, як вже зазначалось, розгляд скарги Компанії з обмеженою відповідальністю «УКРЛЕНДФАРМІНГ ПЛС» від 30 квітня 2020 року завершений у наведеному порядку Колегією не був, то у Міністра юстиції України не реалізовувались і не могли бути реалізовані повноваження щодо завершення розгляду такої скарги шляхом здійснення підпису відповідного наказу Міністерства, з огляду на відсутність останнього, що додатково свідчить про відсутність з боку Міністра порушення прав, свобод або інтересів позивача, та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, з огляду на відсутність підстав для задоволення основних вимог Приватного підприємства «АГРО-ВІЛАМ», суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення похідної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Більше того, в даному контексті необхідно звернути увагу на те, що позивачем не було надано суду жодних доказів, на підставі яких можливо було б визначити розмір такої шкоди саме на рівні 1 100 000,00 грн., що свідчить про безпідставність такої вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо посилань апелянта про процесуальне порушення судом першої інстанції під час розгляду справи, а саме відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, а не в порядку загального позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів зауважує, що положення пункту 2 частини 4 статті 12 КАС України зобов`язують суд розглядати справу за правилами загального позовного провадження у випадку наявності в сукупності таких умов: по-перше: оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень; по-друге: позивачем також заявлено вимоги про відшкодування саме шкоди; по-третє: шкода повинна бути заподіяна саме спірними рішеннями, діями чи бездіяльністю; по-четверте: розмір завданої шкоди повинен перевищувати п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2020 рік встановлено у розмірі 2102 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, дана справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції через порушення ним порядку розгляду справи (розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, а не в порядку загального позовного провадження), однак, в свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «АГРО-ВІЛАМ» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову приватного підприємства «АГРО-ВІЛАМ» до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 04 серпня 2021 року.