Справа № 340/3358/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3358/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградської області та Державної казначейської служби України про визнання скасування рішення, визнання дій протиправними, а також стягнення моральної шкоди, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про стягнення податку на нерухоме майно за 2020 р. в сумі 8693,90 грн.;

- визнати дії Головного управління ДПС у Кіровоградській області протиправними і такими, що завдали моральної шкоди через зловживання органом державної влади своїми правами;

- стягнути зі спеціального рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі сумі 8693,00 грн. як запобігання зловживання правом, та вчинення такого зловживання суб`єктом владних повноважень у майбутньому.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, ГУ ДФС в Кіровоградській області прийнято спірне податкове повідомлення - рішення згідно якого визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості». Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки він є сільськогосподарським товаровиробником та володіє на праві власність земельною ділянки площею 6,8239 га. Зазначені землі є землями сільськогосподарського призначення та використовуються для ведення особистого селянського господарства. На земельній ділянці розташоване нежитлова будівля, які використовуються у сільськогосподарській діяльності, а отже на неї розповсюджується дія положень пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), який передбачає, що не є об`єктом оподаткування будівлі, оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

Головне управління Державної податкової служби України у Кіровоградській області (надалі відповідач 1) у письмовому відзиві на позовну заяву зазначив, що ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки він не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, який займається сільськогосподарським виробництвом. Крім того зазначається, що позивач на обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області як фізична особа - підприємець не перебуває, дохід від продажу сільськогосподарської продукції не декларує, податкову звітність про майновий стан та доходи та іншу податкову звітність не подавав, а тому твердження про те, що позивачем використовується нерухоме майно у сільськогосподарських цілях є необґрунтоване. Тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій наголосив на тому, що він в власником приміщення зерноскладу, який використовує за безпосереднім його призначенням, оскільки він обробляє земельну ділянку самостійно і є сільськогосподарським товаровиробником. А також наголошував на тому, що зобов`язання його сплатити незаконний податок призвело до отримання ним моральної шкоди.

Державною казначейською службою України (надалі відповідач 2) відзив на позов не подано.

Ухвалою судді від 29.06.2021 року позовну заяву залишено без руху із встановленням строку для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи (а.с.1-2).

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін), дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником приміщення зернового складу «АА1А2», що знаходиться в селиці Компаніївка по вулиці Калініна,1-Б загальною площею 1004,05 кв.м., що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна (а.с.14-20).

У зв`язку із наявністю у позивача вищевказаних об`єктів ГУ ДПС у Кіровоградській області винесене податкове повідомлення-рішення № 0-1123 від 21.04.2021 р., яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у сумі 8693,90 грн. за 2020 рік (надалі спірне рішення, а.с.4).

Отже правомірність винесення спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Позивач зазначає про те, що він є сільськогосподарським товаровиробником, що водночас заперечується відповідачем.

Оцінюючи правомірність нарахування відповідачем позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, суд виходить з наступного.

У Податковому кодексі України поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, відповідно до якого сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, це визначення застосовується для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV "Спеціальні податкові режими" Податкового кодексу України і не застосовується у спірних правовідносинах щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, урегульованих розділом ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", якою передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавством з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробниками сільськогосподарської продукції є юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Таким чином сільськогосподарським товаровиробником може бути фізична особа, а відтак доводи відповідача про те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником відхиляються судом.

Згідно довідки виданої виконкомом Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області від 19.07.2021 р. №1395 ОСОБА_1 володіє на території селищної ради земельною ділянкою та її одноосібно обробляє та сплачує земельний податок (а.с.45).

На підставі Державного акту на право власності не земельну ділянку Серія №683516 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,8239 га (а.с.21). А на підставі Державного акту на право власності не земельну ділянку Серія №683517 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,3581 га (а.с.22). Згідно даних Публічної кадастрової карти (https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) за кадастровими номерами зазначені земельні ділянка приватної власності.

Наказом Державної Служби статистики України № 56 від 11.04.2016 р. затверджено Інструкцію з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 р. №689/28819 (надалі Інструкція).

Пунктом 1 розділу І Інструкції визначено, що погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (об`єднаних територіальних громад) (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень.

Згідно пунктів 3-5 розділу І Інструкції, у рамках погосподарського обліку місцеві ради ведуть облік особистих селянських господарств у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики.

У цій Інструкції терміни та поняття використовуються в таких значеннях:

домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці;

домогосподарство (домашнє господарство) - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують свої кошти та витрачають їх. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати в будь-яких із цих стосунків або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи;

землеволодіння - земельна ділянка, що перебуває у власності (користуванні) особи;

об`єкт погосподарського обліку - одиниця, щодо якої здійснюється накопичення та систематизація відомостей (домогосподарство, домоволодіння, землеволодіння);

особа, що відповідає за об`єкт погосподарського обліку, - повнолітня особа, яка має безпосереднє відношення до об`єкта погосподарського обліку і спроможна надати необхідну достовірну інформацію щодо нього, - член домогосподарства, власник або користувач домоволодіння, землеволодіння;

перезакладення документів погосподарського обліку - заведення нових книг погосподарського обліку після закінчення строку їх дії.

Погосподарський облік у місцевих радах ведуть по кожному населеному пункту окремо за такими формами первинної облікової документації:

форма N 1 "Облікова картка об`єкта погосподарського обліку" (далі - форма N 1) - передбачена для ведення погосподарського обліку в місцевих радах, на території яких розташовані сільські населені пункти;

форма N 3 "Список осіб, яким надані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель міських поселень" (далі - форма N 3) - передбачена для обліку в міських, а також селищних радах у частині міських поселень.

Проте, всупереч наведеного, Компаніївська селищна рада повідомила суд про те, що погосподарський облік на селище Компаніївська не ведеться (а.с.41).

Враховуючи наведене об`єкт нерухомості - зерносклад (за який нараховано податок), використовується позивачем як сільськогосподарським товаровиробником, оскільки відповідачем не спростовані ці дані та належними доказами не доведено інші.

Відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507, віднесені до підрозділу "Будівлі нежитлові" "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (клас 1271) включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

З аналізу положень ПК України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єктивно вбачається, що поняття "платник податку" безумовно не є тотожним поняттю «об`єкт оподаткування». При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт, як власник такої нерухомості. Тобто при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення. Тобто, звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є належність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року по справі №0340/1905/18.

Так, належне позивачу нерухоме майно є будівлями, спорудами сільськогосподарського товаровиробника (перебуває у користуванні позивача) призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно другого абзацу підпункту 266.4.3 статті 266 ПК України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Доказів того, що нерухоме майно за яке нарахований податок перебуває у користування інших осіб, суду не надано.

Відповідачем не надано доказів, що позивач використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності. Відтак, нерухомість за адресою: вулиця Калініна, 1-Б смт Компаніївка не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

На підставі частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем 1 по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не спростовані доводи позивача про те, що він є сільськогосподарський товаровиробник.

У відзиві на позов відповідач 1 вказував про те, що позивач має обов`язок доводи, що він є сільськогосподарським товаровиробником, проте суд відхиляє такі доводи через відсутність законодавчо закріпленого обов`язку позивачу доводити такі обставини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими, прийнятими з порушенням норм податкового законодавства, у зв`язку із чим є протиправними та підлягають скасуванню. Що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач у прохальній частині позову просить суд скасувати спірне рішення, водночас належним способом захисту порушеного права позивача є, згідно пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області № 0-1123 від 21.04.2021 р.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 8693,90 грн., суд зазначає наступне.

Позивач обґрунтовуючи розмір моральної шкоди зазначає, що сума моральної шкоди є еквівалентній сумі, визначеної відповідачем у спірному рішенні, та є запобігання зловживання правом, та вчинення такого зловживання суб`єктом владних повноважень у майбутньому.

У статті 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У позовній заяві позивач вказував на те, що моральна шкода йому завдана протиправними рішенням відповідача, оскільки відповідач нараховуючи податкове зобов`язання, знає наперед що воно незаконне.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що сам лише факт винесення спірного рішення, яке за висновком суду є протиправним, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. При цьому, моральна шкода це сатисфакція за отримані моральні страждання, і в жодному разі не може слугувати стимулючим чи слугувати стримуючим від вчинення відповідних дій на майбутнє, як про це зазначає позивач.

Відтак суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №580/1617/19, від 27 лютого 2020 року у справі №813/731/18.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача 1 на той факт, що саме з тих самих підстав вже тричі скасовуються податкові повідомлення - рішення щодо нарахування податку на нерухоме майно за 2018 рік, 2019 та 2020 роки. При цьому, як на думку суду, суб`єкт владних повноважень не повинен приймати подібні рішення з обґрунтуванням, яке в судовому порядку визнано протиправним.

Відповідно до частини 1 статті 243 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

При звернення до суду позивачем не було сплачено судовий збір, з огляду на його звільнення від сплати на підставі Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградської області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006; код в ) та Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601; код в ) про визнання скасування рішення, визнання дій протиправними, а також стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області № 0-1123 від 21.04.2021 р., яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у сумі 8693,90 грн. за 2020 рік.

У задоволенні решти позову відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук