Справа № 360/1018/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року справа №360/1018/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 360/1018/21 (головуючий І інстанції К.Є. Петросян ) за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії ,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 07.09.2020 № 151 "Про відмову в призначенні пенсії відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з приписами пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 відновлена, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у вересні 2019 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно з приписами пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 відновлена, а саме право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Рішенням від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії за вислугою років.

Позивач оскаржила рішення відповідача до Луганського окружного адміністративного суду, який рішенням від 13.11.2019 у справі № 360/4315/19 визнав протиправним та скасував рішення Рубіжанського об`єднаного Пенсійного фонду України Луганської області від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к, зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 25.09.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішенням від 07.09.2020 № 151 відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звільнена з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Рішення відповідача, яке було предметом розгляду у справі №360/4315/19, не містило такої підстави для відмови у призначенні пенсії за вислугу років, як те, що позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №24.12.2015 №911-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 є громадянкою України (а.с.7-10).

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 04.04.1992 та довідки від 16.08.2019 № 67 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період роботи в КУ "Кремінське районне територіальне медичне об`єднання" (видана на підставі наказів 1992-2019 років, Ф-П-2, тарифно - кваліфікаційної відомості, штатного розпису, обліково - платіжної відомості) вбачається, що ОСОБА_1 працювала:

- з 04.04.1992 по 30.09.1996 на посаді фельдшера для профілактичних робіт дитячого поліклінічного відділення на 1,0 ставку;

- з 01.10.1996 по 03.01.1999 на посаді сестри медичної дільничної дитячого поліклінічного відділення на 0,75 ставки;

- з 04.01.1999 по 30.09.1999 на посаді сестри медичної дільничної дитячого поліклінічного відділення на 0,85 ставки;

- з 01.10.1999 по 31.10.2004 на посаді сестри медичної кабінетної дитячого поліклінічного відділення на 0,5 ставки;

- з 01.11.2004 по 01.03.2009 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,75 ставки;

- з 02.03.2009 по 01.11.2009 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 1,0 ставки;

- з 02.11.2009 по 28.01.2010 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,75 ставки;

- з 29.01.2010 по 04.03.2011 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,5 ставки та сестра медична з надання молочної суміші дитячого поліклінічного відділення на 0,5 ставки;

- з 05.03.2011 по 04.03.2012 на посаді сестри медичної пологового-гінекологічного кабінету на 0,5 ставки та сестри медичної неврологічного кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,25 ставки та сестрою медичною дерматовенерологічного кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,25 ставки;

- з 05.03.2012 по 31.12.2012 на посаді сестри медичної пологового-гінекологічного кабінету на 0,5 ставки та сестри медичної дерматовенерологічного кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,25 ставки;

- з 01.01.2013 по 30.04.2015 на посаді сестри медичної дитячої дерматовенерологічного кабінету консультативно-діагностичної поліклініки на 0,25 ставки та сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,5 ставки;

- з 01.05.2015 по 31.03.2016 на посаді сестри медичної дерматовенерологічного кабінету консультативно-діагностичної поліклініки на 0,25 ставки та сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,75 ставки;

- з 01.04.2016 по 14.08.2016 на посаді сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,75 ставки;

-з 15.08.2016 по 31.10.2017 на посаді сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,5 ставки;

- з 01.11.2017 по 14.01.2018 на посаді сестри медичного відділення екстреної допомоги на 0,75 ставки;

- з 15.01.2018 на посаді сестри медичного кабінету інфекційних захворювань на 1,0 ставки (а.с.13-20).

25.09.2019 позивач звернулась до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про проведення правової оцінки наданих документів та призначення пенсії за вислугою років для подальшого звернення до суду (а.с.11,63).

Разом з заявою, під час звернення до відповідача, позивачем було надано копію трудової книжки НОМЕР_2 від 04.04.1992, копію диплому НОМЕР_3 та довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період роботи в КУ "Кремінське районне територіальне медичне об`єднання" від 16.08.2019 №67 (а.с.13,14).

Рішенням відповідача від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказане рішення обґрунтовано відсутністю необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугою років, тому як Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон № 2148-VІІІ, набрав чинності 11.10.2017) внесено зміни, зокрема до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку передбачено особам, які мали вислугу років відповідної тривалості станом на 01 квітня 2015 (25 років) чи на 01 січня 2016 (25 років 06 місяців). Відповідно до частини 2-1 статті 115 Закону № 1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Станом на 01.04.2015 стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно наданих позивачем документів становить 22 роки 11 місяців 29 днів, тому на думку відповідача позивач не має право на призначення пенсії за вислугу років (а.с.12,64).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі № 360/4315/19, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 01 жовтня 2019 року № 4075/02-2-17к про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 вересня 2019 року про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.24-33).

25.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.65).

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звільнена з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, та тим, що станом на 11.10.2017 ОСОБА_1 не має необхідного спеціального стажу, 02.03.2020 відповідачем прийнято рішення № 52 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.40-41).

07.09.2020 відповідачем, на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі № 360/4315/20 прийнято рішення № 151, яким відмовлено в призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звільнена з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років та у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Крім того, в обґрунтування вказаного рішення відповідачем зазначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники, зокрема закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років у період: до 01.04.2015 - не менше 25 років; до 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців; до 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.

Згідно з наданими документами спеціальний стаж роботи позивача станом на 01.04.2015 складає 22 роки 11 місяців 28 днів, станом на 01 січня 2016 року - 23 роки 08 місяців 28 днів, станом на 11 жовтня 2017 року - 25 років 06 місяців 8 днів.

Крім того, відповідачем зауважено, що форма заяви від 25.09.2019 не відповідає вимогам Додатку 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".(а.с.47-49).

Предметом спору даної справи є Рішення відповідача від 07.09.2020.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач передчасно звернулась до відповідача із вимогою призначити пенсію за вислугу років, оскільки необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років є залишення роботи на посаді, що дає право на таку пенсію. Позивачем при цьому не додержано умови щодо залишення роботи, що виключає можливість призначення пенсії навіть при наявності необхідного стажу.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом статті 2 Закону № 1788-XII одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Ці пенсії встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст. 51 Закону № 1788-ХІІ).

Частиною другою статті 7 Закону № 1788-ХІІ визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Отже, така умова, як залишення позивачем роботи на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, є обов`язковою умовою призначення пільгової пенсії у відповідності до положень статті 7 Закону № 1788-ХІІ.

Для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров`я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров`я, та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію.

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що ОСОБА_1 на момент звернення з заявами від 25.09.2019 та від 25.02.2020 про призначення пенсії так і на момент розгляду справи продовжує працювати на посаді сестри медичного кабінету інфекційних захворювань на 1.0 ставку, тобто на посаді, передбаченою Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (а.с.13-20).

Згідно із статтею 7 Закону України № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25листопада 2005 року № 22-1, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

А отже, важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є звільнення з посад, які дають право на зарахування до спеціального стажу роботи та входять в Перелік, затверджений Постановою № 909.

Враховуючи, що позивач на день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, а також на момент розгляду справи працює на посаді сестри медичного кабінету інфекційних захворювань, яка дає право на цю пенсію, пенсія за вислугу років відповідачем не могла бути призначена.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач передчасно звернулась до відповідача із вимогою призначити пенсію за вислугу років, перебуваючи при цьому на роботі, яка дає право на цю пенсію.

При зверненні до відповідача за призначенням пенсії, позивачем не додержано умови щодо залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, що виключає можливість призначення пенсії навіть при наявності необхідного стажу.

Суд не приймає посилання апелянта, що рішення відповідача, яке було предметом розгляду у справі №360/4315/19, не містило такої підстави для відмови у призначенні пенсії за вислугу років, як те, що позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки спірним в даній справі є саме рішення відповідача від 07.09.2020 року.

Посилання апелянта на відкриття відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчого провадження ВП №61442332 за виконавчим листом №360/4315/19 та на постанову від 05.06.2020 року, якою на відповідача накладено штраф у розмірі 5100 грн судом не приймаються, оскільки рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі №360/1848/21, яке набрало законної сили 28.05.2021 року, визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 05.06.2020 року у ВП№61442332.

Апелянтом не спростовано, що як станом на 25.09.2019 так і станом на 07.09.2020 року - дату прийняття відповідачем спірного рішення, ним не залишено роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, що є визначальним у даній справі.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог .

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 360/1018/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 360/1018/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 09 серпня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2021 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко