Справа № 620/2/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2/21 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Беспалов О.О.,

Федотов І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.01.2020 № 4 в частині відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка позивача ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка позивача ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (підпункт «а» пункту 1 статті 16-2, підпункт 2 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Позов обґрунтовано тим, що захворювання та причина смерті її чоловіка пов`язані з проходженням військової служби, а висновки та рішення відповідача про відсутність права на одноразову грошову допомогу, оскільки ОСОБА_2 самовільно залишив частину, не відповідають обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на припущеннях та порушують принцип презумпції невинуватості. Зазначає, що ні під час проходження її чоловіком військової служби, ні на час його смерті не було порушено справи про вчинення ним адміністративного правопорушення чи внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 3 протоколу засідання комісії від 15.01.2020 № 4, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби. В решті позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2500,00 грн. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Апелянт вказує, що позивачем не було надано документ, що свідчить про обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема, про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Вказує, що смерть військовослужбовця ОСОБА_2 наступила внаслідок захворювання, а пов`язане воно з виконанням обов`язків військової служби лише через те, що він не був виключений зі списків особового складу. Зазначає, що ОСОБА_2 залишив розташування військової частини без поважних причин, а тому будь-які дії стосовно нього вчинити було неможливо. Також, відповідач звертає увагу на те, що вартість судових витрат є суттєво завищеною та не співмірною наданим послугам адвоката, а також є недоведеним та необґрунтованими, а тому позовні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Крім того, не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що приймаючи рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачів, суд першої інстанції не оцінив можливість повторної відмови у призначенні та виплаті ОГД з тих самих підстав, тобто ефективним способом захисту порушених прав позивачів є саме зобов`язання відповідача відповідно до положень ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначити та виплатити одноразову грошову допомогу членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та 17 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , має статус члена сім`ї, дружини військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 09.08.2011, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12.04.2018 та посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 31.07.2019 (а.с. 12, 21, 22).

12.07.2019 (вх. № 41 від 12.07.2019) позивач звернувся через Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з заявою та відповідними документами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, ОСОБА_2 (а.с. 20).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.12.2019 № 3451 захворювання ОСОБА_2 «Метаболічна кардіоміопатія. Гостра серцево-судинна недостатність», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 захворювання та причина смерті, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 25).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були розглянуті подані позивачем документи та 15.01.2020 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії № 4 (пункт 3), про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час смерті ОСОБА_2 рахувався таким, що самовільно залишив частину (з 01.02.2015 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що є адміністративним правопорушенням (а.с. 53).

Позивач, вважаючи, що їй безпідставно відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка, чим порушено її права та законні інтереси, звернулася з даним позовом до суду. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних і достовірних доказів, а відтак не довів правомірності своєї відмови у виплаті позивачем одноразової грошової допомоги. Крім того, задовольняючи часткового вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходи із співмірності розміру заявлених витрат та складністю справи і зауважив, що дану справу можна віднести до малозначної, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 4 КАС України, а отже сума на правничу допомогу є нерозумною і неспівмірною складності вирішуваної справи.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 16 Закону встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пункту 2 частини другої статті 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (частина перша статті 16-1 Закону).

Згідно другого абзацу пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

У відповідності до статті 16-4 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно частини дев`ятої статті 16-3 Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975, в редакції, чинній на час звернення позивача за призначення одноразової грошової допомоги).

У відповідності до вимог пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пунктом 10 Порядку № 975 визначено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Згідно пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.

Згідно вимог пункту 19 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво, захворювання), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи убачається, що оскаржуваним рішенням відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав того, що на час смерті ОСОБА_2 рахувався таким, що самовільно залишив частину, що є адміністративним правопорушенням.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 14.03.2017 № 212 «Про підсумки службового розслідування» встановлено відсутність ОСОБА_2 на службі без поважних причин з 22.01.2014 по 13.03.2017 (а.с. 31).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що посилання відповідача на вищевказаний наказ не може бути взято до уваги, оскільки він не містить жодної інформації щодо самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини на момент смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Натомість, згідно вказаного наказу, ОСОБА_2 прибув до розташування Військової частини НОМЕР_4 13.03.2017.

Також, суду не надано доказів на підтвердження проведення службового розслідування за фактом подальшого залишення ОСОБА_2 розташування частини; проведення службового розслідування за фактом смерті вказаного військовослужбовця; порушення відносно ОСОБА_2 кримінальної справи за фактом залишення військової частини; притягнення ОСОБА_2 до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Натомість, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 не було звільнено з військової служби за підсумками службового розслідування щодо його відсутності на службі без поважних причин з 22.01.2014 по 13.03.2017, а виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_4 лише наказом від 18.04.2018 № 110 після смерті військовослужбовця (а.с. 38).

В той же час, суд звертає увагу, що листом Військової частини НОМЕР_4 від 05.10.2019 № 3903 військовому комісару Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 14.03.2017 № 212 «Про підсумки службового розслідування» було повідомлено, що після повторного вивчення питання з`ясовано, що службове розслідування було проведено недостатньо повно та в ньому було допущено ряд технічних помилок в написанні дат, будь-яка інша інформація стосовно проходження військової служби капітаном ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_4 відсутня, точні причини самовільного залишення місця служби капітаном ОСОБА_2 у Військовій частині НОМЕР_4 не відомі (а.с. 43-44).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 461 від 11.04.2018 хвороба, що призвела до смерті ОСОБА_2 метаболічна кардіоміопатія, гостра серцево-судинна недостатність (а.с. 23).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.12.2019 № 3451 захворювання ОСОБА_2 «Метаболічна кардіоміопатія. Гостра серцево-судинна недостатність», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 захворювання та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 25).

Відтак, матеріалами справи не підтверджено висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що смерть ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, оскільки причиною його смерті стала метаболічна кардіоміопатія, гостра серцево-судинна недостатність, яка не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

Таким чином, колегія суддів вважає наявним у позивача, як члена сім`ї ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої положеннями статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не було надано документ, що свідчить про обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема, про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, зважаючи на те, що така обставина не була підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що дії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 3 протоколу засідання комісії від 15.01.2020 № 4, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби є протиправними.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно з частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що Міноборони прийняло одне із передбачених Порядком № 975 рішень, а саме про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання останньої, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_3 , одноразову грошову допомогу, пов`язаної зі смертю військовослужбовця ОСОБА_2 у відповідності до приписів статті 16-2 Закону № 2011-XII.

При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а інших підстав для відмови відповідачем не зазначено, що свідчить про подання позивачем всіх відповідних документів, і іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували ефективний захист прав і свобод позивачів. Отже, в даному випадку застосування зазначеного способу захисту права в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 336/2660/17.

Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення конкретного змісту є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а також принципу верховенства права.

Натомість, доводи ОСОБА_3 заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції в зазначеній частині.

Щодо вимог в частині вирішення судом першої інстанції питання щодо відшкодування судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 12 грудня 2020 року між позивачем та адвокатом Богдановою Іриною Дмитрівною укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого останній зобов`язався здійснити захист прав та інтересів замовника шляхом надання правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а замовник (позивач) зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, понесені в ході виконання договору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі в розмірі 5000,00 грн. надано суду ордер, договір про надання юридичних послуг від 22.12.2020, додаткову угоду від 23.12.2020, акт прийому-передачі виконаних послуг від 23.12.2020, квитанцію № 0.0..1 (а.с. 55а - 59).

Згідно з ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За нормами ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно зі ст. 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії акта надання послуг від 23 грудня 2020 року, позивачу адвокатом Богдановою І.Д. були надані наступні правові послуги:

- прийом Довірителя та отримання від останнього інформації що стосується її звернення до Міністерства оборони України з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, що настала в період проходження ним військової служби 1 год.;

- попередня консультація щодо обставин звернення довірителя 1 год.;

- укладення договору про наданню юридичних послуг 1 год.;

- вивчення документів наданих Довірителем, консультування, побудова стратегії захисту прав Довірителя 2 год.;

- підготовка звернення на адресу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо результатів розгляду заяви Довірителя про призначення та виплату одноразової грошової допомоги 1 год.;

- підготовка запиту на адресу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо отримання документів, які направлялись на адресу МО України для призначення Довірителю одноразової грошової допомоги 1 год.;

- отримання від Довірителя документів наданих Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки пов`язаних з розглядом заяви Довірителя про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та їх вивчення 2 год.;

- виготовлення копій документів повязаних з розглядом заяви Довірителя про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та їх вивчення 1 год.;

- опрацювання законодавчої бази (моніторинг законодавства що регулює спірні правовідносини), вивчення судової практики 2 год.;

- формування доказової бази, підготовка та складання позовної заяви 4 год.;

- друк позовної заяви та надання її на ознайомлення Довірителю 1 год.;

- виготовлення копій позовної заяви та доданих до неї документів, підписання Довірителем позовної заяви -1 год.;

- направлення позовної заяви до суду через відділення Укрпошти 1 год.;

Всього 19 годин.

Щодо обґрунтованості витрат, наведених в акті приймання-передачі наданих послуг від 23.12.2020 року послуг з надання усної консультації з вивченням документів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що підготовка позовної заяви належить до такої діяльності адвоката як складання процесуальних документів, до якої входить вивчення і консультація щодо спірних правовідносин. Отже, окреме виділення від підготовки позовної заяви таких послуг є необґрунтованим, позаяк останні є елементом підготовки позовної заяви, а тому такі витрати не можуть вважатися обґрунтованими.

Колегією суддів установлено, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що не вимагає безпосередньої участі сторін, а, отже, опрацювання правової позиції у справі не вимагали значних затрат часу. Процесуальні документи у справі є однотипними, а тому також не потребують значної затрати часу.

Тому суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу лише в сумі 2500 грн.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача є обґрунтованою, проте підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310-311, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року змінити в резолютивній частині з урахуванням висновків даної постанови та викласти абзац 3 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року в наступній редакції:

«Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка позивача ОСОБА_2 , що настала в період проходження ним військової служби у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (підпункт «а» пункту 1 статті 16-2, підпункт 2 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

І.В. Федотов

(повний текст постанови складено 09.08.2021р.)