Справа № 743/662/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/662/21 Суддя (судді) першої інстанції: Павленко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2021 року (смт. Ріпки, дата складання повного тексту - 03.06.2021) у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусове видворення з України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області звернулося з позовом до суду, в якому просить затримати громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають вУкраїні, строком на 6 місяців, та примусове видворення за межі України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення про примусове повернення, прийняте 18.05.2021 Чернівецьким прикордонним загоном, відповідач не виконав. Документи, які б підтверджували законність перебування відповідача на території України відсутні, що є підставою для прийняття рішення про його примусове видворення, також є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення та існує ризик його втечі, а тому необхідно його затримати та помістити до ПТПІ, з метою забезпечення примусового видворення, строком на 6 місяців.

Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, зазначив, що намагався самостійно виконати рішення про його примусове повернення, а саме придбав авіаквиток, однак Алжир припинив авіасполучення.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2021 року позовні вимоги задоволено. Примусово видворено громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України. Затримано громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що не зміг залишити територію України у встановлений строк, оскільки у період з 18.05.2021 по 01.06.2021 авіасполучення між україно та Алжирською НДР не здійснювалось. Також він не зміг виїхати в треті країни, оскільки не мав для цього необхідних дозвільних документів. Вказує, що позивач не забезпечив його виїзд до країни походження на даний час.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справ и та встановлено судом першої інстанції, відповідач є громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , що виданий 18.03.2019 та дійсний до 17.03.2029.

06.05.2021 відповідач був затриманий ВПС «Фальків» Чернівецького прикордонного загону, у зв`язку зі вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, для встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 06.05.2021.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.05.2021 було задоволено позов Чернівецького прикордонного загону ЗРУ ДПС України до відповідача, відповідно до якого останнього затримано з метою ідентифікації та поміщено до ПТПІ строком на 6 місяців, починаючи з 06.05.2021.

Вищевказане рішення набуло чинності 18.05.2021.

Оскільки відповідач був згодом ідентифікований, а саме надав оригінал паспорту громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки, то 18.05.2021 Чернівецьким прикордонним загоном було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , відповідно до якого останнього вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 01.06.2021. У відповідача 18.05.2021 було відібрано розписку про отримання зазначеного рішення, в якій останній зобов`язувався залишити територію України до 01.06.2021.

19.05.2021 Першотравневий районний суд м. Чернівці ухвалив рішення, у якому відмовив у задоволенні позову Чернівецького прикордонного загону ЗРУ ДПС України до відповідача про примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою забезпечення видворення за межі України.

Підставою відмови в задоволенні позову була його передчасність, оскільки на час розгляду зазначеної справи не сплинув термін, встановлений для відповідача, добровільного виконання рішення про його примусове повернення, а останній мав можливість та засоби для виконання цього рішення.

Рішення набрало законної сили 03.06.2021.

Проте, відповідач вищезазначене рішення Чернівецького прикордонного загону не виконав.

02.06.2021 працівниками ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області відповідача було затримано в адміністративному порядку у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 203 КУпАП, для з`ясування обставин правопорушення та умов, що йому сприяли, що підтверджується протоколом МКМ №000212 про адміністративне затримання.

Рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 02.06.2021 відповідача поміщено до Чернігівського ПТПІ, для підготовки адміністративного позову про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусового видворення і подальшого виконання рішення суду про примусове видворення.

На момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відсутні дані, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.

Враховуючи невиконання відповідачем рішення про примусове повернення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на території України без правових підстав, та самостійно не виконав рішення про примусове повернення, без поважних на те причин, тобто добровільно не виїхав до третьої країни, якщо не зміг виїхати до країни походження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).

Відповідно до п.п. 7, 9 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

У відповідності до п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства, відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

При цьому, ч.1 ст.289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, до місцевого загального суду за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, може бути подана позовна заява про затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Приписи ч. 11 ст. 289 КАС України визначають, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у ч. 11 ст. 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатнього підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, з відповідними заявами до працівників ДМС України відповідач не звертався.

Крім того, останній не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач перебуває на території України без правових підстав, самостійно не виконав рішення про примусове повернення, без поважних на те причин, тобто добровільно не виїхав до третьої країни, якщо не зміг виїхати до країни походження, тому існують ризики, що відповідач може ухилятися від примусового видворення за межі України та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, крім того затримання відповідача з метою повернення до країни громадянської належності, не буде суперечити п.п. «f» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак вимоги позивача про затримання відповідача з поміщенням до ПТПІ є обґрунтованими.

Доводи апелянта, що відповідач не зміг залишити територію України у встановлений строк, оскільки авіасполучення між україно та Алжирською НДР не здійснювалось, також він не зміг виїхати в треті країни, оскільки не мав для цього необхідних дозвільних документів колегією суддів не приймаються, оскільки дані доводи не спростовують наявності підстав як для проведення процедури видворення, так і для затримання відповідача з метою повернення до країни громадянської належності, при цьому вказані дії відповідають приписам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2021 року - без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 09.08.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна