Справа № 460/8752/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2021 року м. Рівне №460/8752/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною та скасувння постанови, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Рівненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №53659589 від 11.03.2019.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була винесена без належних на те правових підстав, оскільки повернення 11.03.2019 виконавчого документа у виконавчому провадженні ВП №53659589, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), мало місце за заявою стягувана, без фактичного виконання виконавчого документа та без вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Вказує також на те, що оскільки за виконавчим документом не було стягнуто заборгованості, то й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки такий обраховується у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута. При цьому, позивач покликається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові №2540/3203/18.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав невірного трактування та зазначення норм законодавства, що регулює порядок примусового виконання рішень. Зокрема вказав, що позивач помилкового зазначає, що виконавчий збір належить стягувати за умови фактичного виконання рішення у розмірі 10% від фактично стягнутої суми боргу, оскільки положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Крім того, положеннями ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ імперативно передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідач вважає, що оскільки на момент повернення виконавчого документа стягувача за його заявою виконавчий збір не було стягнуто, то державним виконавцем правомірно було винесено постанову про стягнення виконавчого збору №53659589 від 11.03.2019 у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

На підставі ст. 52 КАС України суд допустив заміну відповідача - Рівненський районний відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), його правонаступником - Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

У судовому засіданні представник позивача зазначив про те, що зміни до законодавства в процесі примусового виконання виконавчого документа не можуть погіршувати становища боржника, а тому державний виконавець при вирішення питання щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору мав застосовувати положення законодавства, чинні на момент пред`явлення такого виконавчого документа.

Представник відповідача під час судового розгляду надав аналогічні пояснення, викладенні у відзиві на позов, та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 перейдено до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши заяви по суті та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що у Рівненський районний відділ державної виконавчої служби було пред`явлено до виконання виконавчий лист №2-571/10, виданий 09.11.2010 Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Украсоцбанк" 1408111,42 грн. заборгованості та 1820 грн. судових витрат.

Постановою від 07.04.2017 №53659589 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-571/10, виданого 09.11.2010 Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Украсоцбанк" 1408111,42 грн. заборгованості та 1820 грн. судових витрат.

При цьому, з наявних відміток на виконавчому документі про його повернення на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанов про повернення) слідує, що такий виконавчий документ неодноразово був пред`явлений до примусового виконання до органу державної виконавчої служби. Натомість, відсутні будь-які відмітки про стягнення заборгованості чи виконавчого збору за таким виконавчим документом.

У зв`язку з надходженням до органу державної виконавчої служби заяви стягувача про повернення виконавчого документа, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закон №1404-VІІІ державним виконавцем винесено постанову від 11.03.2019 №53659589 про повернення виконавчого листа №2-571/10, виданого 09.11.2010 Рівненським районним судом Рівненської області, ПАТ "Украсоцбанк".

Цього ж дня - 11.03.2019 посадовою особою відповідача винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП№53659589 у розмірі 140811,14 грн.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, суд виходиться з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон №1404-VІІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 07.04.2017) передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. При цьому, чинна редакція Закону №1404-VІІІ станом на 07.04.2017 не передбачала винесення державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору. Такі зміни відбулися у зв`язку з прийняттям Закону № 2475-VIII від 03.07.2018.

В свою чергу, положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 07.04.2017) було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За наведених обставин, зміст викладених правових норм та характер спірних правовідносин дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ, вжиття відповідних заходів примусового виконання рішень. При цьому, в даному випадку для стягнення виконавчого збору, з урахуванням чинних на момент виникнення спірних правовідносин положень ст. 27 Закону №1404-VІІІ, необхідною умовою для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору також є стягнення з останнього основної суми заборгованості за виконавчим листом №2-571/10, виданим 09.11.2010 Рівненським районним судом Рівненської області.

При цьому, суд не бере до уваги зазначення у п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №53659589 від 07.04.2017, що з боржника належить стягнути виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 140811,14 грн., оскільки, як вже встановлено вище та з урахуванням положень законодавства, чинного станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 07.04.2017, сума стягнутого виконавчого збору до стягнення має обчислюватися у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua, реєстраційний номер 53659589, ідентифікатор доступу 9ВЕ8078А2Г77) встановлено, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження було винесено лише постанову від 07.04.2021 про відкриття виконавчого провадження, постанови від 11.03.2019 про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про повернення виконавчого документа стягувачу.

Будь-яких доказів стягнення з позивача (боржника) основної суми заборгованості за виконавчим листом №2-571/10, виданим 09.11.2010 Рівненським районним судом Рівненської області, за умови пропорційного нестягнутої суми виконавчого збору, судом не здобуто, а відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору №53659589 від 11.03.2019, оскільки у межах виконавчого провадження №53659589 не було вчинено жодних дій примусового характеру та, як наслідок, не було стягнуто суми заборгованості за виконавчим документом, з якої, згідно з положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 07.04.2017), визначається до стягнення сума виконавчого збору.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа №2540/3203/18, постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 14.05.2020 справа №640/685/19.

З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірних постановах, а отже, такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

Крім того, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належать до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). (вул. П.Могили, 22 б,м.Рівне,33000, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №53659589 від 11.03.2019, винесену в процесі примусового виконання виконавчого листа №2-571/10, виданого 09.11.2010 Рівненським районним судом Рівненської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). (вул. П.Могили, 22 б,м.Рівне,33000, ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 04 серпня 2021 року

Суддя В.В. Щербаков