Справа № 222/549/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року справа №222/549/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 травня 2021 року у справі № 222/549/21 (головуючий І інстанції Вайновська О.Є. ) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 14.04.2021 року серії ЕАН №4068400 старшим сержантом поліції першого батальйону третьої роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Шкиренковим Р.С. та закрити справу про адміністративне правопорушення;

стягнути з управління патрульної поліції в Донецькій області на користь позивача судові витрати у розмірі 1054 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова відповідача є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки матеріалами адміністративної справи не визначено, якими саме доказами було доведено скоєння адміністративного правопорушення зі сторони водія (відсутні показання свідків, висновки експерта, будь-які показники технічних приладів та технічних засобів, що на транспортних засіб встанвлено транспортне обладнання). Позивач не є власником автомобіля, не має достатньої кваліфікації, щоб стверджувати про наявність встановленого газового обладнання на автомобіль. Проте, поліцейським без з`ясування обставин справи та за відсутності доказів, було складено оскаржувану постанову.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 11 травня 2021 року позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4068400 від 14.04.2021 року складену поліцейським Управління патрульної поліції в Донецькій області сержантом поліції Шкиренковим Романом Сергійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.121 КУпАП і накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП - закрито.

Стягнуто з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати в розмірі 1054 гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

У наданому на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу витязі з договору не було посилань на справу, яка безпосередньо розглядалася судом за участю адвоката позивача. Крім того, витяг не містив жодних посилань на оплату послуг адвоката.

Судом першої інстанції не було залучено до участі у справі, у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову та Департамент патрульної поліції.

Позивачем до суду не було надано копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу з відміткою про встановлення газобалонного обладнання, або будь-яких підтверджень відсутності такого переобладнання на автомобілі керованому позивачем.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

14.04.2021 року поліцейським УПП в Донецькій області сержантом поліції Шкиренковим Р.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4068400 від 14.04.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП.

Згідно змісту вказаної постанови 14.04.2021 року о 18:00 год. ОСОБА_1 на блокпості в м. Маріуполі Запорізьке шосе 4 км, керував транспортним засобом ЗАЗ DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переобладнаним без відповідного дозволу поліції, а саме встановив газобалонне обладнання, чим порушив вимоги пункту 31.3.а ПДР України. На порушника накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено належним та допустимим доказом.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -

- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 31.3 «а» ПДР України 31.3. забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вказана норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в матеріалах справи не міститься жодного доказу вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

В свою чергу, апелянтом не надано належних доказів, а в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту п. 31.3 «а» ПДР України, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного суду від 23.10.2019 року в справі № 357/10134/17.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, висновки сержанта поліції Шкиренкова Р.С. про порушення водієм п.31.3 «а» ПДР не можуть ґрунтуватися на припущеннях чи суб`єктивному висновку посадової особи, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватися в передбачений законодавством спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 14.04.2021 року серії ЕАН №4068400 про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта, що позивачем не було надано копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу з відміткою про встановлення газобалонного обладнання, або будь-яких підтверджень відсутності такого переобладнання на автомобілі керованому позивачем

В даному випадку, відповідачем., як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача, відповідно до норм чинного законодавства.

При, цьому є незмістовним посилання апелянта, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі, у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову та Департамент патрульної поліції, оскільки належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адмінстягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Апелянтом не доведено, яким чином залучення в якості третіх осіб посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову та Департаменту патрульної поліції може вплинути на правомірність оскаржуваної постанови.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є протиправною та підлягає скасування, а доводи апеляційної скарги, наведені відповідачем, такого висновку не спростовують.

Стосовно висновку суду першої інстанції в частині стягнення з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на користь позивача судових витрат в розмірі 1054 гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно із ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на підтвердження здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було надано: витяг з договору про надання правової допомоги від 21.04.2021 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_1 та позивачем, який містить в собі п. 2.1. де перелічені права адвоката та п. 7.1 де зазначено термін дії договору.

При цьому, витяг не містить в собі умов та порядку оплати за договором.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат з розгляду адміністративної справи:

Правовий аналіз постанови у справі про адміністративне правопорушення, консультація клієнта, складання заяв по суті справи, інших процесуальних клопотань та документів, підготовка їх копій - 500 грн;

Представництво в суді - 100 грн;

Судовий збір - 454 грн.

При цьому, матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень оплати позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката , в зв`язку з чим не має підстав для стягнення суми судових витрат у розмірі 600 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат з апеляційного розгляд справи у розмірі 500 грн, з огляду на непідтвердженість їх фактичної сплати.

Натомість, є документально підтвердженою сплата позивачем судового збору у розмірі 454 грн, що відповідно до ст. 139 КАС України, у випадку задоволення позовних вимог, повинен бути стягнутий за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства Українипередбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права в частині визначення розміру судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, тому в цій частині рішення підлягає зміні з визначенням суми витрат, які підлягають стягненню на користь позивача в розмірі 454 грн, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В іншій частині судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, тому підстав для його скасування повністю не вбачається.

Предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 травня 2021 року у справі № 222/549/21 - задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 травня 2021 року у справі № 222/549/21 - змінити.

В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 травня 2021 року у справі № 222/549/21 цифри та слова «1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок» замінити словами та цифрами «454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп».

В іншій частині рішення Володарського районного суду Донецької області від 11 травня 2021 року у справі № 222/549/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 09 серпня 2021 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 09 серпня 2021 року.

Головуючий І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко