Справа № 460/1685/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2021 року м. Рівне №460/1685/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М. Недашківської, за участю: секретаря судового засідання В.В. Харитонюк; представника позивача - адвоката М.А. Оніщук; представника відповідача - О.М. Ткач; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Березнівської міської ради про визнання протиправним рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Березнівської міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Березнівського міського голови від 08.02.2021 №177-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити на посаді спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради з 09.02.2021, стягнути кошти за час вимушеного прогулу.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що Міським головою Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області прийняте Розпорядження від 08.02.2021 №177-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради у зв`язку з припиненням сільської ради як юридичної особи публічного права шляхом її приєднання до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області з 09.02.2021. Позивач вказує, що відповідачем грубо порушено порядок звільнення позивача з роботи, оскільки орган місцевого самоврядування в силу норм Кодексу законів про працю України був зобов`язаний запропонувати позивачу вакантні посади для переведення, проте таких дій не вчинив.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що Розпорядження від 08.02.2021 №177-к «Про звільнення ОСОБА_1 » є правомірним, оскільки відповідач не мав обов`язку пропонувати позивачу іншу роботу. Відповідач зазначає, що у даному випадку мова йде про припинення сільських рад як юридичних осіб публічного права шляхом їх приєднання до Березнівської міської ради, а тому позивач підлягав звільненню.

Ухвалою суду від 12.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 08.04.2021.

Ухвалою суду від 08.04.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 08.04.2021 (а.с. 64)), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27.04.2021.

Ухвалою суду від 27.04.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 27.04.2021 (а.с. 72)), судове засідання відкладене на 14.05.2021 за клопотанням позивача.

Судове засідання 14.05.2021 не відбулося через тимчасову непрацездатність головуючої судді у період з 11.05.2021 по 21.05.2021 включно.

Ухвалою суду від 24.05.2021 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.07.2021.

Ухвалою суду від 22.07.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 22.07.2021 (а.с. 84)), у судовому засіданні оголошена перерва до 03.08.2021.

У судове засідання 03.08.2021 прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 03.08.2021.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 призначений на посаду спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради 09.03.2019 (запис у трудовій книжці №19) (а.с. 108) на підставі Розпорядження від 09.03.2016 №1 «Про прийняття на роботу» (а.с. 12).

Відповідачем вручене ОСОБА_1 Попередження про наступне вивільнення від 09.12.2020, відповідно до якого позивач попереджений про наступне вивільнення із займаної посади з 09.02.2021 у звєязку з припиненням сільських рад як юридичних осіб публічного права шляхом їх приєднання до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 та статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - Попередження) (а.с. 11).

Міським головою Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області прийняте Розпорядження від 08.02.2021 №177-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради у зв`язку з припиненням сільської ради як юридичної особи публічного права шляхом її приєднання до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області з 09.02.2021 (далі - Розпорядження №177-к) (а.с. 10).

09 лютого 2021 року до трудової книжки внесений запис про звільнення позивача з посади спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради на підставі Розпорядження №177-к.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення - Розпорядження №177-к, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, є Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон України №2493-III).

Відповідно до статті 1 Закону України №2493-III, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

За правилами частини першої статті 20 Закону України №2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України №2493-III, на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

З урахуванням приписів статті 7 Закону України №2493-III у випадках, не врегульованих спеціальним законодавством, до правовідносин, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування, можуть застосовуватися загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано. Зазначену правову позицію сформував Верховний Суд у постанові від 06.08.2020 у справі №186/294/16-а.

Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України), кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Зі змісту оскаржуваного Розпорядження №177-к убачається, що позивача звільнено з посади спеціаліста-землевпорядника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус (частина четверта статті 40 КЗпП України).

Стаття 42 КЗпП України:

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Стаття 42-1 КЗпП України:

Працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором. Умови відновлення соціально-побутових пільг, які працівники мали до вивільнення, визначаються колективним договором.

Стаття 49-2 КЗпП України:

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, дія цього Закону не поширюється на: депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування.

Оскільки позивач проходив службу в органі місцевого самоврядування, тому в силу пункту 11 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, положення частини шостої статті 49-2 КЗпП України не застосовуються.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що у разі звільнення працівника - службовця органу місцевого самоврядування на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Тобто, відповідач повинен запропонувати працівнику усі наявні на момент звільнення вакантні посади (з урахуванням посади, функціональних обов`язків тощо) та, відповідно, отримати від працівника згоду.

Відповідно до підпунктів 1, 4, 9 пункту 6-1 Розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:

1) у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади);

4) сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту;

9) юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.

Відповідачем видане Розпорядження від 08.12.2020 №3 «Про реорганізацію сільських рад».

У подальшому, Березнівською міською радою прийняте Рішення від 10.02.2021 «Про реорганізацію сільських рад», відповідно до якого вирішено реорганізувати юридичні особи - сільські ради шляхом їх приєднання до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області, зокрема, Городищенську сільську раду (а.с. 13).

Тобто, Городищенську сільську раду не ліквідовано, а реорганізовано шляхом приєднання до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області.

Березнівською міською радою прийняте рішення від 15.12.2020 №15 (а.с. 20), яким затверджено структуру та чисельність Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області: Відділ з питань екології та природних ресурсів - спеціаліст-землевпорядник - 12 штатних одиниць.

Рішенням Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 03.02.2021 №58 (а.с. 15) внесені зміни до Стурктури та чисельності Березнівської міської ради: Відділ з питань екології та природних ресурсів - спеціаліст-землевпорядник - 10 штатних одиниць.

Суд констатує, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що позивачу були запропоновані вакантні посади; чи було запропоновано переведення; чи позивач відмовлявся від запропонованих посад (від переведення); відповідач жодним чином не вивчав питання щодо наявності у позивача переважного права залишення на посаді.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачу було забезпечено право на працю шляхом пропонування взяти участь у конкурсі на зайняття посади, оскільки така пропозиція не є пропозицією переведення.

Натомість, як убачається з матеріалів справи до 03.02.2021 структура Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області (правонаступник Городищенської сільської ради) передбачала у Відділі з питань екології та природних ресурсів - спеціалістів-землевпорядників - 12 штатних одиниць, а з 04.02.2021 - 10 штатних одиниць.

Відповідач не довів суду обставини щодо неможливості перевести позивача, за його згодою, на іншу роботу.

Обставин, які передбачені статтею 12 Закону України №2493-III, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог пов`язаних з проходженням служби в органі місцевого самоврядування за позивачем не встановлено.

Відповідач надав суду ряд розпоряджень про призначення осіб на посади спеціалістів-землевпорядників та зазначав, що станом на дату звільнення позивача вакантних посад не було:

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_2 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради;

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_3 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради;

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_4 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради;

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_5 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради;

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_6 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради;

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_7 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради;

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_8 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради;

від 01.02.2021 про призначення ОСОБА_9 на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради (а.с. 90-97).

Оцінуючи надані відповідачем докази, суд зазначає, що вказані вище розпорядження лише підтверджують факт порушення відповідачем порядку звільнення позивача з посади та не вжиття заходів щодо переведення позивача на посаду спеціаліста-землевпорядника Відділу з питань екології та природних ресурсів Березнівської міської ради, оскільки вказані вище розпорядження стосуються осіб, які були переведені з сільських рад, що реорганізовувалися (Бистрицька сільська рада, Кам`янська сільська рада, Вітковицька сільська рада, Тишицька сільська рада, Друхівська сільська рада, Зірненська сільська рада, Яцьковицька сільська рада, Поліська сільська рада).

Вказане вище свідчить про те, що відповідач не дотримався норм КЗпП України при звільненні позивача у порядку пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому оскаржуване Розпорядження №177-к є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи попередній висновок суду про протиправність оскаржуваного Розпорядження №177-к, позивач підлягає поновленню на посаді, з якої був звільнений - спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради саме з 10 лютого 2021 року, оскільки позивача звільнено з посади 09.02.2021 (останній день роботи).

Відповідно, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.02.2021 по день ухвалення судового рішення - 03.08.2021.

Середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

У матеріалах справи міститься довідка від 24.03.2021 із зазначенням середньоденної заробітної плати позивача - 306,91 грн х 119 робочих днів = 36522 (тридцять шість тисяч п`ятсот двадцять дві) грн 29 (двадцять дев`ять) коп.

Вказана сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивача.

В силу норм статті 371 КАС України рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6291 (шість тисяч двісті дев`яносто одна) грн 61 (шістдесят одна) коп, підлягає зверненню до негайного виконання.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Березнівської міської ради (вулиця Київська, 5, місто Березне, Рівненська область, 34600; ) про визнання протиправним рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Березнівської міської ради від 08 лютого 2021 року №177-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради з 10 лютого 2021 року.

Стягнути з Березнівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 лютого 2021 року по 03 серпня 2021 року у розмірі 36522 (тридцять шість тисяч п`ятсот двадцять дві) грн 29 (двадцять дев`ять) коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста-землевпорядника Городищенської сільської ради з 10 лютого 2021 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6291 (шість тисяч двісті дев`яносто одна) грн 61 (шістдесят одна) коп - звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 серпня 2021 року

Суддя К.М. Недашківська