Справа № 140/3/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/3/21 пров. № А/857/8601/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «ПРОМЛИТ» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості,

суддя у І інстанції Андрусенко О.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 12 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» (далі - ТОВ «Завод ПРОМЛИТ») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості від 23 липня 2020 року №UA205100/2020/000008/2 (далі - Рішення) Волинської митниці Держмитслужби (далі - Митниця).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 140/3/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України (далі - МК), необхідні для визначення митної вартості товару. Натомість відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу, при цьому відповідач не надав жодного документа, який би підтвердив митну вартість товару, скориговану ним за резервним методом.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який просив його скасувати та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Завод ПРОМЛИТ».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при перевірці поданої декларантом 23 липня 2020 року до митного оформлення митної декларації (далі - МД) №UA205100/2020/005741, згідно із якою до митного оформлення було заявлено товар «автомобіль вантажний Mercedes-Benz Sprinter 4500, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення -2018, модельний рік виготовлення -2019 за основним методом визначення вартості за ціною договору на рівні 470693.63 грн (17 323 дол США) було встановлено, що у поданих до митного контролю та митного оформлення документах є розбіжності, а саме:

у надій копії коносаменту від 02 червня 2020 року №038RUN1714837 та товаротранспортній накладній (CMR) від 06 липня 2020 року №СР/380/ІМ/20 в якості вантажоодержувача товару зазначено - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт ID НОМЕР_2 ). Однак, в договорі купівлі-продажу від 17 березня 2020 року №0317 та інших товаросупровідних документах, наданих декларантом до митного контролю та оформлення, одержувачем товару є ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» (м. Нововолинськ, вул. Шахтарська, 49);

у банківському платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах від 20 травня 2020 року №15 в графі 71 «Комісійні за переказ утримати» вказано про сплату таких комісійних за переказ за рахунок платника коштів, тобто за рахунок ТОВ «Завод ПРОМЛИТ».

Зважаючи на вказане інспектором Митниці декларанту було направлено електронне повідомлення з вимогою про надання у 10-ти денний термін додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості:

-висновків щодо якісних та вартісних характеристик товарів, підготовлених спеціалізованою експертною установою;

-копії митної декларації країни відправлення;

-транспортні (перевізні) документи, що стосуються маршруту перевезення товару та його вартості до митного кордону України.

У відповідь на вказану вимогу декларантом надіслано заяву, у якій зазначено про неможливість надання будь-яких інших документів, що підтверджують митну вартість товару.

За результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару, а також враховуючи відмову декларанта подавати інші документи, Митницею прийняте Рішення, згідно із яким митну вартість вказаного транспортного засобу визначено на рівні 20 400 дол США згідно із МД UA205100/2020/004322 від 10 червня 2020 року, відповідно до якої митницею визначено митну вартість ввезеного товару, оформленого за першим методом визначення митної вартості ТОВ «Завод ПРОМЛИТ» за тим же контрактом від 17 березня 2020 року №0317 та відповідними умовами поставки.

У Рішенні вказана митна декларація відповідно до цінової інформації ЄАІС, яка була взята за основу для визначення митної вартості товарів (копія якої знаходиться в матеріалах справи).

У митній декларації країни відправлення вказується відправник та отримувач товару, його вартість, умови поставки, тобто її надання могло дати роз`яснення щодо розбіжностей зазначених коносаменті від 02 червня 2020 року № 038RUN1714837 та товаротранспортній накладній (CMR) від 06 липня 2020 року №СР/380/ІМ/20, де в якості вантажоодержувача товару зазначено - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . паспорт ID НОМЕР_3 ), та чи були задіяні треті особи.

Документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять всіх відомостей, що підтверджують сплату комісійних за переказ за рахунок ТОВ «Завод «Промлит».

З огляду на наведене вважає, що оспорюване Рішення є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Завод «Промлит» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17 березня 2020 року ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» (Покупець) уклало із фірмою NY Baltic Auto Shipping Inc., США (Продавець) контракт (договір) №0317, за умовами якого Продавець зобов`язувався продати, а Покупець - прийняти та оплатити товар, назва та кількість якого вказується на інвойсі. Умови поставки товару DAF - кордон України за правилами Інкотермс-2010.

Згідно із пунктом 2.2 контракту з урахуванням додаткової угоди від 18 квітня 2020 року №1 Продавець одночасно з партією товару надає такі документи: інвойс, інвойс-проформа, реєстраційні документи. Ціна на товар встановлюється в доларах США і вказується в інвойсі та специфікації (пункт 3.1 контракту).

Загальна вартість контракту складає суму специфікацій (пункт 3.2 контракту, з урахуванням додаткової угоди від 18 травня 2020 року №2). Відповідно до специфікації від 18 травня 2020 №2 ціна товару становить 207876,00 доларів США за 12 автомобілів Mercedes-Benz Sprinter (по 17323,00 долари США за кожний) на умовах DAF - кордон України (а.с.23-24).

У пункті 4.2 контракту та в специфікації від 18 травня 2020 №2 вказано про повну передоплату за товар; при цьому всі податки, збори, інші витрати і формальності, у тому числі банківські, пов`язані з відправкою товару в країні відвантаження, сплачує Продавець.

23 липня 2020 року декларантом ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» митному органу було подано до МД №UA205100/2020/005741 з метою митного оформлення ввезеного на територію України вантажного автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 4500, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2018, модельний рік виготовлення -2019, за основним методом визначення вартості за ціною договору на рівні 470693.63 грн (17 323 дол США)

До вказаної МД булор додано такі документи:

контракт від 17 березня 2020 року № 0317;

рахунок (інвойс)-проформа від 07 липня 2020 року №498739/6;

рахунок-фактура (інвойс) від 18 травня 2020 року № 498739;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 138424933 від 30 квітня 2020 року;

коносамент від 02 червня 2020 року №038RUN1714837;

банківський платіжний документ від 20 травня 2020 року №15;

висновок про якісні характеристики товару від 07 липня 2020 року №3-27/2;

автотранспортна накладна №СР/380/ІМ/20 від 06 липня 2020 року.

За результатами опрацювання поданих документів Митницею зроблено висновок про виявлення у них розбіжностей і неточностей та у електронному повідомленні декларанту запропоновано подати додаткові документи, а саме:

висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;

копію митної декларації країни відправлення;

транспортних перевізних документів, що стосуються маршруту перевезення товару та його вартості до митного кордону України.

У відповідь на електронне повідомлення Митниці декларант зазначив, що будь-яких інших документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, товариство подати не має змоги.

Відтак, 23 липня 2020 року Митницею прийнято оспорюване Рішення та сформовано картку відмови №UA205100/2020/00096 у прийнятті МД №UA205100/2020/005741 від 23 липня 2020 року. Висновки митного органу аргументовано тим, що подані для підтвердження митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також документи містять розбіжності (в копії коносаменту вантажоодержувачем товару зазначено «ОСОБА_1»…, однак в контракті від 17 березня 2020 року №0317 та інших товаросупровідних документах одержувачем товару є ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ»). У зв`язку із спрацюванням ризиків Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР), керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГААТ 1994 року, вимогами частини 6 статті 54 МК, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК. Відповідно до цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів (ЄАІС) митна вартість становить 20400,00 доларів США (МД №UA205100/2020/004322 від 10 червня 2020 року). Водночас зазначено про проведення Митницею відповідно до положень статей 55, 57 МК з декларантом письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

23 липня 2020 року декларант подав МД №UA205100/2020/005799, за якою імпортований автомобіль випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК.

ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» не погодилося із вказаним Рішенням митного органу та за захистом своїх прав звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом із тим, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Таким чином, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Одночасно апеляційний суд акцентує увагу на тому, що митним органом не було надано доказів про врахування реального стану транспортного засобу при здійсненні митного контролю та визначенні його митної вартості.

Окрім того, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що надані ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» разом із МД документи дають можливість підтвердити числові значення складових митної вартості, що задекларована позивачем у сумі 17323,00 долари США, не мають будь-яких розбіжностей щодо числових значеннях вартості автомобіля.

На думку апеляційного суду, з урахуванням передбачених контрактом умов доставка товару DAF - кордон України (в редакції Інкотермс 2010) суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні, оскільки ціна DAF означає, що контрактна (інвойсова) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів та вартості доставки (фрахту) до пункту призначення, що свідчить про необґрунтованість вимог митного органу позивачу про надання транспортних (перевізних) документів, що стосуються маршруту перевезення товару та його вартості до митного кордону України.

Судом першої інстанції слушно зазначено про безпідставність доводів Митниці у частині невключення ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» до митної вартості комісійних витрат за переказ коштів при оплаті за товар згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 20 травня 2020 року №15 за рахунок платника, оскільки такі не висновки були покладені у основу оспорюваного Рішення при його прийнятті.

Водночас апеляційний суд вважає вірним твердження суду першої інстанції про те, що подані декларантом при митному оформленні документи дають можливість дійти висновку про те, що продавцем вказаного транспортного засобу за умовами контракту від 17 березня 2020 року №0317 є фірма NY Baltic Auto Shipping Inc., США, а покупцем - ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ».

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого транспортного засобу за першим методом, що була підтверджена необхідними документами, а отже про відсутність належних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості оспорюваним Рішенням.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 140/3/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник