Справа № 640/24469/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, треті особи - Верховний Суд, Пенсійний фонд України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якому просив:

- визнати протиправною відмову голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у наданні ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді відставці для звернення до Пенсійного фонду України про перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання відповідно до статусу судді Верховного Суду України;

- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до закріпленого за ним статусу судді Верховного Суду України для звернення до Пенсійного фонду України про перерахунок та виплату призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до закріпленого за позивачем статусу судді Верховного Суду України;

- зобов`язати Пенсійний фонд України за наданою відповідачем довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці перерахувати та виплачувати призначене позивачу щомісячне довічне грошове утримання відповідно до статусу судді Верховного Суду України з моменту проголошення рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що йому було гарантовано збереження рівні грошового та соціально-побутового забезпечення, а зміни до законодавства не могли погіршити надані позивачу гарантії незалежності суддів.

Відповідач та треті особи відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

В суді першої інстанції позиція відповідача обґрунтовувалась тим, що позивач не має статусу судді Верховного Суду України у відставці, оскільки він був звільнений з посади судді ВССУ 19.12.2016 у зв`язку з виходом у відставку, що свідчить про відсутність підстав для здійснення перерахунку суми його довічного грошового утримання з урахуванням статусу судді Верховного Суду України.

Позиція Пенсійного фонду України в суді першої інстанції обґрунтовувалась тим, що визначальною умовою для видачі довідки про розмір суддівської винагороди для перерахунку щомісячного грошового утримання судді є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не набуття статусу судді.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядались в порядку спрощеного провадження і апелянт просив здійснювати розгляд справи без його участі, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2010 року №136-к ОСОБА_1 обрано суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безстроково, зараховано до штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в порядку переведення із Верховного Суду України з 24 листопада 2010 року (а.с.8-9).

Відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року №3271/0/15-16 та виданого на його підставі наказу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року № 1031-К, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 19 грудня 2016 року у зв`язку із виходом у відставку.

19 квітня 2019 року позивач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з заявою про надання довідки до Пенсійного фонду України для нарахування та виплати довічного грошового утримання відповідно до статусу судді Верховного Суду України, у відповідь на яку листом від 25 червня 2019 року №7-186/0/4-19 (а.с.5-7) відповідач відмовив у видачі запитуваної довідки, оскільки чинним законодавством не передбачено перерахування довічного грошового утримання судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відставці з урахуванням статусу судді Верховного Суду України.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що позивач вийшов у відставку з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та станом на час виходу позивача у відставку норми п.3 р.ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI втратили чинність, розмір суддівської винагороди для обчислення довічного грошового утримання позивача як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відставці здійснюється у відповідності до норм Закону №2453.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 р.ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, що була чинною на момент зарахування позивача до штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) судді Верховного Суду України, переведені до вищих спеціалізованих судів чи інших судів загальної юрисдикції, прирівнюються за статусом, у тому числі за рівнем грошового, соціально-побутового забезпечення, до суддів Верховного Суду України.

В той же час, Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII було внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в тому числі виключений розділ ХІІІ «Перехідні положення» із відповідними нормами щодо суддів Верховного Суду України.

Таким чином станом на момент звільнення позивача з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (19.12.2016) положення, які передбачали прирівнення позивача за статусом, у тому числі за рівнем грошового, соціально-побутового забезпечення, до суддів Верховного Суду України втратили чинність.

Частиною 1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.4 ст.142 вказаного Закону у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Нормами п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Колегія суддів звертає увагу, що положення п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 визнано неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Згідно зі ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Тобто, положення п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402, які визначали право на отримання щомісячного довічного грошового утримання на підставі Закону №1402 лише суддям, які пройшли кваліфікаційне оцінювання втратили чинність та не підлягають застосуванню з 19.02.2020.

Однак, на момент звернення позивача до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою від 19.04.2019 про видачу довідки для нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання та надання відповідачем відповіді від 25.06.2019 вих.№7-186/0/4-19, положення п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 були чинними та підлягали застосуванню.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Матеріальне забезпечення суддів після виходу їх у відставку як складова їхнього правового статусу є не особистим привілеєм, а засобом конституційного забезпечення незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду за справедливим, неупередженим та незалежним правосуддям.

Відповідно до п.4 ч.6 ст.126 Конституції України право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів.

Судом встановлено, що позивач звільнений з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відставку та йому призначено довічне грошове утримання як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Станом на час виходу позивача у відставку норми п.3 р.ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI втратили чинність, що свідчить про відсутність законних підстав для прирівнення позивача у статусі до судді Верховного Суду України, внаслідок чого у відповідача були відсутні правові підстави для оформлення і подання до Пенсійного фонду України довідки для нарахування і виплати позивачу довічного грошового утримання відповідно до статусу судді Верховного Суду України.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності відмови у видачі позивачу довідки про розмір грошового забезпечення позивача як судді Верховного Суду України, внаслідок чого позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 09 серпня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма