Справа № 380/6014/20
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 380/6014/20

адміністративне провадження № К/9901/26676/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія» (№48) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Львівська виправна колонія» (№48) Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

визнати протиправними дії в частині невиплати грошового забезпечення щодо нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з сум грошового забезпечення, які присудженні постановами Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 та в неодноразовому ігноруванні судових рішень, які набрали законної сили, а саме постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та постанови Франківського районного суду міста Львова від 29 липня 2017 року у адміністративній справі №813/3185/16 щодо сплати збору з присуджених сум у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення;

зобов`язати нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі суми компенсації за затримку виплати заробітної плати 5 567,87 грн., з суми компенсації за формене обмундирування - 566,32 грн., які присуджені постановою Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення) - 23 366,56 грн., яка присуджена постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення;

стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 07 лютого 2006 року - 31 жовтня 2020 року в розмірі - 726 387 грн 28 коп.

05 січня 2021 року представник відповідача Школьна А.В. подала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення з позовом до суду.

Ухвалою Львівського окружного суду від 26 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, позов в частині вимог про визнання протиправними дій Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в не виплаті грошового забезпечення щодо нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з сум грошового забезпечення, які були присудженні постановами Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 та в неодноразовому ігноруванні судових рішень, які набрали законної сили, а саме постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та постанови Франківського районного суду міста Львова від 29 липня 2017 року у адміністративній справі №813/3185/16 щодо сплати збору з присуджених сум у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення та в частині зобов`язання Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування із суми компенсації за затримку виплати заробітної плати 5 567,87 грн, з суми компенсації за формене обмундирування - 566,32 грн, які були присуджені ОСОБА_1 постановою Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення) - 23 366,56 грн, яка була присуджена ОСОБА_1 постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення - залишено без розгляду.

20 липня 2021 року позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначено передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, враховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія» (№48) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур