Справа № 360/2376/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

26 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2376/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихонова І.В.,

при секретарі судового засідання Моспанюк Є.С.,

за участю

представник позивача: не прибув;

представника відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати п.5 і п.6 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону полковника медичної служби С. Пашковського №116 від 11.02.2021 в частині, що стосується командира 7-ї окремої автомобільної санітарної роти капітана ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є військовослужбовцем, відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини - польова пошта В25821 №91 від 01.04.2017 прибув для проходження служби з 01 квітня 2017 року.

За наказом т.в.о. командира 7-ї окремої автомобільної санітарної роти №161 від 07.12.2017 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №167 від 07.12.2017 приступив до виконання обов`язків за посадою командира 7-ї окремої автомобільної санітарної роти 59 мобільного військового госпіталю.

Пунктом п`ятим наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону полковника медичної служби С. Пашковського №116 від 11.02.2021 (далі - Наказ №116) позивача за недостатній контроль за виконанням службових обов`язків підлеглим особовим складом, за недотримання Статуту внутрішньої служби ЗСУ та п.3.1.9 Положення про військове (корабельне господарство), затвердженого наказом МОУ №300 (далі Положення-300), відповідно до ст.5 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі (далі - Закон) притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 6265 грн.

Пунктом шостим Наказу помічнику начальника центру з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби було доручено здійснити утримання з грошового забезпечення позивача 6265 грн.

Наказ був виданий за результатами службового розслідування за фактом нестачі майна, що виразилося у незаконному списанні ресурсів, а саме дизельного пального внаслідок невірного застосування коригуючого коефіцієнту.

Вважає п.5 та п. 6 Наказ №116 в частині притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності протиправним та таким, що підлягає в цій частині скасуванню.

Зазначив, що Наказ №116 не визначає конкретний період/періоди нібито нанесення шкоди; не містить розрахунку шкоди за такий період/періоди; не містить посилання на осіб, які нібито нанесли шкоду у кожний конкретний період/періоди; не визначає ступінь вини кожної відповідальної особи відносно один одного; не містить конкретних обставин нібито завдання шкоди, а все це повинно враховуватися згідно ст.8 ч.8 Закону при визначенні суми, яка підлягає стягненню окремо з кожної особи, і зокрема, з позивача. Також в Наказі №116 відсутнє посилання на конкретну нібито порушену/недотриману позивачем норму права чи його посадової інструкції. Зате у Наказі №116 присутній суперечливий опис протиправної поведінки позивача, та вказаний різний розмір матеріальної шкоди, обов`язок відшкодування якої покладений, зокрема, на позивача.

Оскільки визнання протиправним та скасування п.5 Наказ №116 про притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності звільняє його від обов`язку відшкодування шкоди, позивачем заявлено похідну позовну вимогу, в якій просить визнати протиправним та скасувати п.6 Наказу в частині утримання з грошового забезпечення у розмірі 6265 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 12.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого засідання (арк.спр.49-50).

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що 31.05.2021 за вхідним реєстраційним № 18577/2021 подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити за необґрунтованістю (арк.спр.57-65).

В обґрунтування відзиву посилався на те, що з 31.08.2020 по 13.11.2020 у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону було проведено внутрішній аудит Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудити за період з 01.01.2017 по 30.06.2020. В результаті аудиту був складений Аудиторський звіт, в якому зазначається, що в результаті дослідження законності витрачання матеріальних цінностей та грошових коштів на його придбання, списанням на видатки, переведенням до нижчих категорій по службам ресурсного забезпечення суттєвих порушень не встановлено, за виключенням випадків незаконного списання ресурсів.

Зокрема, у 7-й окремій автомобільній санітарній роті, на автомобіль КрАз встановлено завищення основної норми витрати пального та понаднормове списання ДП в загальній кількості 703 кг на суму 18,53 тис. гривень).

Крім того, в порушення вимог п.4.13, 4.14 та 4.15 «положення по забезпеченню пальним і ТЗ №469» керівництвом 7-ї окремої автомобільної роти до аудиту не було надано підтверджуючих документів щодо встановлення тимчасової норми витрати пального на автомобіль КрАЗ-65053, узгодженої з ЦУЗПММ.

На підставі Аудиторського звіту наказом начальника ВМКЦ ЦР призначено службове розслідування. В ході службового розслідування було виявлено незаконне списання ресурсів, а саме на автомобіль КрАЗ-65053 встановлено завищення основної норми витрати пального та понаднормове списання ДП в загальній кількості 703 кг на суму 18,53 тис. гривень, що сталося через допущені позивачем порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV (далі Статут) та Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.97 № 300 (далі Положення №300).

Зазначив, що позивачем, як посадовою особою, командиром 7-ї окремої автомобільної санітарної роти, Аудиторський звіт в судовому порядку не оскаржувався. А тому, норми Аудиторського звіту щодо незаконного списання ресурсів та наявного порушення матеріально-відповідальними особами 7-ї окремої автомобільної санітарної роти (в тому числі і позивачем) п. 16 Статуту внутрішньої служби в частині належного виконання службових обов`язків за посадою та п. 3.1.9 Положення по військове господарство №300 в частині здійснення постійного контролю за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів, вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням є чинними, а пропозиції керівництву Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо усунення виявлених порушень та недопущення у майбутньому підлягають виконанню.

Вважає, що у ВМКЦ ЦР дійшли правильного висновку щодо вини позивача, як командира 7-ї окремої автомобільної санітарної роти, у виявленому аудиторською перевіркою порушенні, а саме: завищенні основної норми витрати пального та понаднормове списання ДП в загальній кількості 703 кг на суму 18,53 тис. гривень та притягнення його до матеріальної відповідальності.

На підставі вищезазначеного просив суд, відмовити в задоволені адміністративного позову за необґрунтованістю.

03.06.2021 за ВХ.№19167/2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву та заява про доповнення підстав позову по справі (арк.спр.80-82; 88-90).

Ухвалю суду від 24.06.2021 закрито підготовче провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону про визнання протиправними та скасування пунктів наказу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (арк.спр.101-102).

29.06.2021 за ВХ.№21854/2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на адміністративний позов про визнання протиправним та скасування пунктів наказу (арк.спр.105-111).

Ухвалю суду від 26.07.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону про визнання протиправними та скасування пунктів наказу (арк.спр.120).

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк.спр.103).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк.спр.104).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Луганському окружному адміністративному суду.

З матеріалів справи встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, посвідчення серії НОМЕР_2 від 23 січня 2018 року2017 (арк.спр.44-45;46).

Відповідно до наказу ТВО командира військової частини - польова пошта В25821 №91 від 01.04.2017 позивач прибув для проходження служби за контрактом з 01.04.2017 (арк.спр.15); наказом ТВО командира 7 окремої автомобільної санітарної роти від 07.12.2017 №161 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.12.2017 №167 призначено: старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира автомобільного взводу 7 окремої автомобільної санітарної роти 59 мобільного військового мобільного госпіталю (багатопрофільного, на 100 ліжок) Військово медичного клінічного центру Центрального регіону (на 475 ліжок), призначеного наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) віцд 21.11.2017 № 147 на посаду, командира автомобільного взводу 7 окремої автомобільної санітарної роти 59 мобільного військового мобільного госпіталю (далі - 7ОАСР) (багатопрофільного, на 100 ліжок) Військово медичного клінічного центру Центрального регіону (на 475 ліжок), вважати таким, що 07 грудня 2017 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою (арк.спр.16).

31.08.2020 по 13.11.2020 у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону (далі = ВМКЦ ЦР) проведено внутрішній аудит ВМКЦ ЦР Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудити за період з 01.01.2017 по 30.06.2020. В результаті аудиту був складений Аудиторський звіт за результатами внутрішнього аудиту Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, а саме Аудит витрачення коштів та майна. Повнота оприбуткування військового майна.

Законність витрачання матеріальних цінностей, списання на видатки та грошових коштів на його придбання, списанням на видатки, переведенням до нижчих категорій по службам ресурсного забезпечення суттєвих порушень не встановлено, за виключенням випадків незаконного списання ресурсів на загальну суму 27,12тис.грн (по службі ПММ), що призвело до фактичної недостачі майна

Зокрема, у 7-й окремій автомобільній санітарній роті, на автомобіль КрАз встановлено завищення основної норми витрати пального та понаднормове списання ДП в загальній кількості 703 кг на суму 18,53 тис. гривень.

Крім того, в порушення вимог п.4.13, 4.14 та 4.15 «положення по забезпеченню пальним і ТЗ №469» керівництвом 7-ї окремої автомобільної роти до аудиту не було надано підтверджуючих документів щодо встановлення тимчасової норми витрати пального на автомобіль КрАЗ-65053, узгодженої з ЦУЗПММ.

Зазначено, що матеріально-відповідальні особи підрозділів порушили вимоги п.16 Статуту внутрішньої служби в частині належного виконання службових обов`язків за посадою, п. 3.1.9. Положення про військове господарство №300 в частині здійснення постійного контролю за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів, вжиття необхідних для боротьби з нераціональними їх витратами (використання), втратами, нестачами, псуванням і розкладання

Згідно з пропозицією аудиту, з метою усунення виявлених порушень та недопущення у майбутньому керівництву Центру пропонується: - провести службове розслідування по усім фактам незаконних та неефективних витрат для прийняття управлінських рішень щодо посадових осіб, якими допущені зазначені порушення; - вжити заходи щодо відшкодування встановлених під час аудиту незаконних виплат в сумі 27.12 тис.грн. (ПММ) (арк.спр.66-69).

За наказом начальника ВМКЦ ЦР №773 від 16.12.2020 призначено службове розслідування за фактом недостачі майна та №21 від 06.01.2021 про продовження терміну розслідування за фактом нестачі майна, результати якого оформлено актом службового розслідування від 11.02.2021(арк.спр.97;98;91-96).

Службовим розслідуванням встановлено, що у 7ОАСР невірно застосований коригуючий коефіцієнт до основної норми витрати пального, визначеної у додатку № 2 до наказу Міністерства Оборони України (далі МОУ), що призвело до понаднормового списання палива. А саме ДП в загальній кількості 703 кг на суму 18,53 тис. грн. Причиною понаднормового списання палива є те, що посадові особи, які перевіряли оформлення та затверджування шляхові листи, порушили Статут внутрішньої службив частини неналежного виконання службових обовязків за посадою та Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом МОУ № 300. Відповідальними посадовими особами визначено військовослужбовців 7ОАСР. А саме, командира 7ОАСР капітана В.Соболя, заступника командира роти з озброєння 7 ОАСР капітана Є.Глушка, головного сержанта взводу матеріального забезпечення старшого сержанта О.Паруну (далі - Положення №300

Запропоновано за шкоду, заподіяну державі, порушення вимог законодавства командира 7ОАСР капітана В.Соболя за недостатній контроль за виконанням службових обов`язків особового складу 7ОАСР, за недотримання Статуту внутрішньої служби ЗСУ та п.3.1.9 Положення про військове (корабельне господарство), затвердженого наказом МОУ №300, що призвело до незаконного витрачання військового майна(паливо-мастильних матеріалів) на суму 18 тисяч 530 гривень, притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 6 тисяч 265 гривень.

До матеріалів справи надані копії документів: витяг з Аудиторського звіту №234/3/36аз від 04.12.2020(арк.спр.66-69), довідка по здійснення відрахування та виплати щодо капітана ОСОБА_1 (арк.спр.70), Акт службового розслідування за фактом нестачі майна № 395 від 11.02.202 (арк.спр.91-96).

У наказі начальника військово-медичного клінічного центру Центрального регіону полковника медичної служби С. Пашковського від 11.02.2021 №116 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна (далі - Наказ №116) (арк.спр.11-14) зазначено, що згідно з аудиторським звітом встановлено незаконне списання ресурсів на загальну суму 27 тис.12 грн.

Факт невірного застосування коригуючого коефіцієнту встановлено аудиторським звітом і у 7ОАСР. У звіті зазначено завищення основної норми витрати пального та понаднормове списання ДП у загальній кількості 703кг. (на суму 18 тис.53 грн.).

Крім того, в порушення вимог п.4.13, 4.14 та 4.15 «положення по забезпеченню пальним і ТЗ №469» керівництвом 7-ї окремої автомобільної роти до аудиту не було надано підтверджуючих документів щодо встановлення тимчасової норми витрати пального на автомобіль КрАЗ-65053, узгодженої з ЦУЗПММ (арк.спр.68).

Пунктом п`ятим наказу, зокрема відповідно до ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду заподіяну державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ: командира 7 ОАСР капітана В.Соболя за недостатній контроль за виконанням службових обов`язків підлеглим особовим складом 7ОАСР, за недотримання Статуту внутрішньої служби ЗСУ та п.3.1.9 Положення про військове (корабельне господарство), затвердженого наказом МОУ №300 на суму 18 тис.530грн, відповідно до Закону України «Про матеріалу відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі» від 03.10.2019 №160-ІХ, притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 6 тис.265 грн.

Пунктом шостим Наказу помічнику начальника центру з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби полковнику Хоменку Володимиру Івановичу здійснити утримання із грошового забезпечення військовослужбовців, капітана В.Соболя 6 тис 265 грн., відповідно до вимог керівних документів.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV.

Так, відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Як передбачено ст.ст.26, ст.27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Статтею 58 Статуту внутрішньої служби визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 59 Статуту внутрішньої служби визначено обов`язки командира (начальника).

Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство (затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300; далі за текстом Положення №300), згідно з п.п.3.1.7 якого у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст.47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608; далі за текстом Порядок №608).

За визначенням п. 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (п. 7 Порядку № 608).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування.

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п.1 розділу ІІІ Порядку № 608).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) (п.3 розділу ІІІ Порядку № 608).

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608).

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п. 2 розділу V Порядку № 608).

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця;

зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

вина військовослужбовця;

причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (п. 3 розділу V Порядку № 608).

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:

висновки службового розслідування;

пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;

інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити (п. 4 розділу V Порядку № 608).

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п. 5 розділу V Порядку № 608).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п. 6 розділу V Порядку № 608).

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 1 розділу VІ Порядку № 608).

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (п. 2 розділу VІ Порядку № 608).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-ІХ).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п. 5 ст. 1 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-ІХ).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Статтею 8 Закону України № 160-ІХ визначено порядок проведення службового розслідування.

Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів (ч. 1 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника) (ч. 2 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч. 3 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч. 5 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч. 6 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (ч. 1 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).

Проаналізувавши вище вказане, суд дійшов висновку, що притягнення позивача командира 7 ОАСР капітана В. Соболя до обмеженої матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є) (наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця); вина військовослужбовця (конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду, ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; причини та умови, що сприяли правопорушенню (умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди, якими конкретними діями завдано шкоду, встановити час втрати майна тощо); вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення

Всі встановлені службовим розслідуванням обставини, обов`язково мають бути зазначені в акті (висновках) службового розслідування за фактом нестачі майна. На думку суду, відсутність таких обставин свідчить, що їх не встановлено в ході службового розслідування.

Крім того, в описовій частині акта службового розслідування не зазначена та не вказана ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді ОСОБА_3 , стосовно якого проведено службове розслідування. Заперечення, заяви та клопотання ОСОБА_3 , стосовно якого проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до листа позивача від 13.04.2021 на ім`я Начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, позивачу лише 12.04.2021 доведено наказ Начальника ВМКЦР ЦР №116 від 11.02.2021 щодо притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності. В якому, він також просить направити на його адресу документи службового розслідування, а саме: витяг з наказу про проведення аудиторської перевірки; копію п.6 акту аудиторської перевірки; витяг з наказу про призначення службового розслідування та копії матеріалів службового розслідування (арк.спр.85).

Крім іншого, дослідженням вищезазначеного акта службового розслідування №395 від 11.02.2021 складеного відповідачем вбачається, що в ньому встановлено законність витрачання матеріальних цінностей, списання на видатки та грошових коштів на його придбання, списанням на видатки, переведенням до нижчих категорій по службам ресурсного забезпечення суттєвих порушень не встановлено, за виключенням випадків незаконного списання ресурсів на загальну суму 27,12тис.грн (по службі ПММ), що призвело до фактичної недостачі майна.

Зокрема, у 7-й окремій автомобільній санітарній роті, на автомобіль КрАз встановлено завищення основної норми витрати пального та понаднормове списання ДП в загальній кількості 703 кг на суму 18,53 тис. гривень. При цьому, відсутні відомості про період, коли саме сталася незаконне витрачання пального та понаднормове списання ДП на автомобіль КрАЗ-65053 у загальній кількості 703кг. (на суму 18 тис.53 грн.). Зазначено лише загальний період проведення внутрішнього аудита за період з 01.01.2017 по 30.06.2020 та не вказані і суми шкоди за кожний конкретний період. В той час, відповідно до наказу ТВО командира військової частини - польова пошта В25821 №91 від 01.04.2017 позивач ОСОБА_1 прибув для проходження служби за контрактом з 01.04.2017, а з 07.12.2017 приступив до виконання службових обов`язків за посадою - командира автомобільного взводу 7 окремої автомобільної санітарної роти.

Службовим розслідуванням встановлено, що у 7ОАСР невірно застосований коригуючий коефіцієнт до основної норми витрати пального, на підтвердження якого в відповідачем не надано доказів щодо нормативного обґрунтування застосування витрат пального автомобіля КрАЗ-65063, коригуючий коефіцієнт до основної норми витрат якого визначеної у додатку № 2 до наказу Міністерства Оборони України, що призвело до понаднормового списання палива.

Зазначене вище свідчить, що відповідачем, під час проведення службового розслідування, не було дотримано вимог нормативно-правових актів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний пункт наказу прийнятий без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, без доведеності вини позивача, відтак є протиправними. В свою чергу, прийняття протиправного наказу у відношенні позивача призвело до безпідставного стягнення з нього матеріальної відповідальності у розмірі 6265,00 грн.

Щодо обставин встановлення вини позивача, в акті службового розслідування, то в акті взагалі нічого з цього приводу не зазначено, зазначено лише те, які норми законодавства порушені.

Аналізуючи наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності за наведених обставин суд зазначає наступне:

Для наявності достатніх підстав для притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності під час службового розслідування відповідачу необхідно було також встановити наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою військовослужбовця і завданою шкодою, а також вину ОСОБА_1 в завданні такої шкоди.

Проте, ані в акті службового розслідувань, ані в оскаржуваному наказі не встановлено причинного зв`язку між бездіяльністю капітана В.Соболя та втрати пального та понаднормове списання ДП взагальній кількості 703 кг на суму 18530грн.

Відповідачем в акті службового розслідування лише зазначено про те, що причиною понаднормового списання палива є, те, що посадові особи, які перевіряли та затверджували шляхові листи , порушили Статут внутрішньої служби ЗС України в частині неналежного виконання службових обовязків за посадою, п. 3.1.9 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України» затвердженого наказом МОУ №300 від 16.07.1997. Відповідальними посадовими особами визначено військвослужбовців 7ОАСР. А саме: командира 7ОАСР капітана Соболя В., заступника командира роти з озброєння 7ОАСР капітана Є.Глушка, головного сержанта взводу матеріального забезпечення старшого сержанта ОСОБА_4 .

Також з актів службового розслідування не вбачається, якими доказами підтверджується вина саме капітана ОСОБА_5 що призвело до незаконного витрачення військового майна (паливо-мастильних матеріалів), прямо не встановлено її форму (умисна чи з необережності), при цьому від визначення форми вини, відповідно до приписів ст. 5 та ст. 6 Закону № 160-ІХ, залежить і вид матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена), до якої може бути притягнуто військовослужбовця.

Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності, у той час як Законом № 160-ІХ передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.

В акті службових розслідувань не зазначено, що стало причиною вчинення правопорушення. Натомість (за приписами ст. 6 Закону № 160-ІХ) умовою притягнення військовослужбовця до повної або підвищеної матеріальної відповідальності є наявність умисних протиправних дій, що призвели до завдання шкоди.

Під час службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії капітан ОСОБА_6 (враховуючи те, що його притягнуто саме до обмеженої матеріальної відповідальності) призвели до незаконного витрачення військового майна (паливо-мастильних матеріалів), факт якого не досліджувався.

На переконання суду лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ (наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, вина особи в завданні шкоди) можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

При цьому дискреція командира (начальника) у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала витрачення військового майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25.03.2020 року у справі № 814/2281/16, від 25.06.2020 року у справі № 825/2405/18, від 11.06.2020 року у справі № 1540/4486/18, від 25.03.2020 року у справі № 825/1000/18, від 13.11.2019 року у справі № 620/302/19, від 12.12.2018 року № 813/2751/17.

Крім того, Верховний Суд у свій постанові від 14.01.2021 року по справі № 817/1318/17 зауважив, що: «Зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни».

Суд вважає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування пунктів п.5 і п.6 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону полковника медичної служби С. Пашковського №116 від 11.02.2021 в частині, що стосується командира 7-ї окремої автомобільної санітарної роти капітана В.Є. Соболя щодо утримання із грошового забезпечення військовослужбовця 6265,00грн, дана позивна вимога також підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від основної позовної вимоги, яку судом задоволено.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (, 21014, м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, буд.185) про визнання протиправними та скасування пунктів наказу - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати п.5 і п.6 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону полковника медичної служби С. Пашковського №116 від 11.02.2021 в частині, що стосується командира 7-ї окремої автомобільної санітарної роти капітана ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону в дохід Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору за подання позову в сумі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 05.08.2021.

Суддя І.В. Тихонов