Справа № 380/7050/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Гавдик З.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7050/20 пров. № А/857/7672/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

представника апелянта: Скочиляс А.Б.

представника відповідача: Кухар Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженої відповідальністю «Брок» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №380/7050/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «Брок» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2020р. позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брок» (далі ТзОВ «Брок») звернувся до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 30.03.2020р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ТзОВ «Брок» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник апелянта Скочиляс А.Б. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній зазначених.

В судовому засіданні представник відповідача Кухар Н.М. просила суд, апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

05.03.2020р. податковий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Брок» з питань проведення взаємовідносин із контрагентами-постачальниками ТзОВ «Овертрейд компані» за період березень, травень, липень, серпень 2019 року, ТзОВ «ОЛД Трейд» за період липень 2019 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість за березень, травень, липень, серпень 2019 року та податкових деклараціях з податку на прибуток за перший квартал 2019 року, півріччя 2019 року та три квартали 2019 року, що підтверджується актом перевірки №492/05.7/20833498. ( а.с.10)

Перевіркою встановлені порушення позивачем:

1) п.134.1.1. п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153, внаслідок чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 1 908 842,40 грн., в тому числі: за 1 квартал 2019 року на 293 243,40 грн., за 2 квартал 2019 року - 255 474 грн., за 3 квартал 2019 року - 1 360 125 грн.;

2) п.198.1., п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 2 120 936 грн., в тому числі за березень 2019 року в сумі 325 826 грн., за травень 2019 року в сумі 283860 грн., за липень 2019 року в сумі 1 296 048 грн., за серпень 2019 року в сумі 215 202 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки податковий орган 30.03.2020р. прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № яким за порушення вимог п.134.1.1. п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток в сумі 2863263.60 грн. в тому числі на 1908842,40 грн. - за основним платежем та 954421,20 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

- №, яким за порушення вимог п. 198.1., п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість в сумі 3181404,00 грн. в тому числі на 2120936,00 грн. - за основним платежем та 1060468,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо податку на прибуток (податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2020р.) колегія суддів зазначає наступне:

В 2019р. позивач ТзОВ «Брок» уклав договори про надання послуг з ТзОВ «Овертрейд компані», а саме:

1)договір про надання послуг № 02/01 від 02.01.2019р., що підтверджується актом № ОУ-1455/03 здачі прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2019р., податковою накладною №1455 від 31.03.2019р.;

п.2.1 вказаного договору передбачено, що ТзОВ «Овертрейд компані» (виконавець) надає послуги по виготовленню, монтажу, демонтажу, обслуговуванню рекламного зображення на рекламних конструкціях ТзОВ «Брок» (замовник). (а.с. 80).

2) договір про надання послуг № 25/03 від 25.03.2019р., що підтверджується актом № ОУ-464/05 здачі прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2019р., податковою накладною №464 від 31.05.2019р.;

В п.2.1 вказаного договору видно, що ТзОВ «Овертрейд компані» (виконавець) надає послуги по виготовленню, монтажу, демонтажу, обслуговуванню зображення на рекламних конструкціях ТзОВ «Брок» (замовник) (а.с. 89).

3) договір про надання послуг № 24/06 від 24.06.2019р., що підтверджується актом № ОУ-576/07 здачі прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2019р., податковою накладною № 576 від 31.07.2019р.;

п.2.1 вказаного договору визначено, що ТзОВ «Овертрейд компані» (виконавець) надає послуги по виготовленню, монтажу, демонтажу, обслуговуванню зображення на рекламних конструкціях ТзОВ «Брок» (замовник) (а.с. 98).

4) договір про надання послуг № 22/07 від 22.07.2019р., що підтверджується актом № ОУ-000006 здачі прийняття робіт (надання послуг) від 28.08.2019р., актом № ОУ-0000007 здачі прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2019р., податковою накладною № 525 від 28.08.2019 р., податковою накладною № 613 від 31.08.2019р.

В п.2.1 вказаного договору передбачено, що ТзОВ «Овертрейд компані» (виконавець) надає послуги по виготовленню, монтажу, демонтажу, обслуговуванню зображення на рекламних конструкціях ТзОВ «Брок» (замовник) (а.с. 107).

В червні 2019р. ТзОВ «Брок» уклав з ТзОВ «Олд трейд» договір про надання послуг № 03/6 від 03.06.2019р., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000006 від 19.07.2019р., № ОУ-0000007 від 23.07.2019р., № ОУ-0000008 від 25.07.2019р., № ОУ-0000009 від 26.07.2019р., № ОУ0000010 від 29.07.2019р., № ОУ-0000011 від30.07.2019р., № ОУ-0000012 від 31.07.2019р. та податковими накладними №14 від 19.07.2019р., №12 від 23.07.2019р., №6 від 25.07.2019р., №17 від 26.07.2019р., №4 від 29.07.2019р., №15 від 30.07.2019р., №18 від 31.07.2019р.

п.2.1 вказаного договору передбачено, що ТзОВ «Олд трейд» (виконавець) надає послуги по заміні рекламних конструкцій, інші послугу для ТзОВ «Брок» (замовник) (а.с. 60).

З матеріалів видно, що ТзОВ «Овертрейд компані», ТзОВ «Олд трейд» зареєстровані платниками податку на додану вартість, установчі документи вказаних підприємств не були визнані недійсними в судовому порядку, виписані на виконання договорів про надання послуг податкові накладні зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних,

В п.п. 134.1.1. п.134.1. ст.134 ПК України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

п.135.1 ст.135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно ст.134 цього кодексу з врахуванням положень кодексу.

Із змісту п.п.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 видно, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до даної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Суд першої інстанції в оспорюваному рішенні помилково покликається на ряд положень ПК України, зокрема, п.187.8 ст.187, п. 187.9 ст.187, п.п. 191.1.2 п.191.1 ст.191 цього кодексу (операції із ввезення на митну територію України товарів; збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача), віднесення податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого оператором поштового зв`язку) які взагалі не стосуються обставин даної справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що в акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Брок» від 05.03.2020р. існує ряд суперечностей зокрема:

-в п 3.1.1 на сторінці 4 акту перевірки вказано, що «Перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «Брок» показників у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період перший квартал 2019р. півріччя 2019 року та три квартали 2019 року встановлено його заниження в сумі 10 604 680 грн. за рахунок непідтвердження взаєморозрахунків із ТзОВ «Овертрейд компані» та ТзОВ «Олд трейд».

Однак, вказані висновки податкового органу спростовується на стор.19 акту перевірки, де перелічено платіжні документи, які підтверджують розрахунки ТзОВ «Брок» за отримані послуги від ТзОВ «Овертрейд компані». При цьому, контролюючий орган надає інформацію стосовно розрахунків із ТзОВ «Овертрейд компані» лише станом на 31.08.2019р., а щодо розрахунків із ТзОВ «Олд трейд» - станом на 31.07.2019р. (стор.6 акту перевірки).

Проте, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що станом на 30.09.2019р. ТзОВ «Брок» здійснило повний розрахунок із ТзОВ «Овертрейд компані» за надані послуги, а розрахунки із ТзОВ «Олд трейд» відбувались 13.08.2019 р. та проведені у повному обсязі, що підтверджуються платіжними дорученнями. (а.с. 150-190)

На сторінці 12 акту перевірки податковий орган зазначив що в ТзОВ «Олд трейд» відсутня кількість трудових ресурсів та іншого майна, які необхідні для надання послуг. Однак, на сторінці 6 акту перевірки відповідач зазначив, що ТзОВ «Олд трейд» у липні 2019 року задекларувало 17 застрахованих осіб. В акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про відсутність необхідних умов для реалізації відповідної господарської діяльності технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів.

Податковий орган на сторінці 31 акту перевірки зазначив, що в ТзОВ «Овертрейд компані» відсутня кількість трудових ресурсів та іншого майна, які необхідні для надання послуг. Однак, в цьому ж акті на сторінці 19-20 та 31 зазначено, що ТзОВ «Овертрейд компані» у березні, травні, липні та серпні 2019 року задекларував 10-14 застрахованих осіб. Контролюючий орган зробив висновок про відсутність необхідних умов для реалізації відповідної господарської діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів.

На сторінці 32-33 акту перевірки контролюючий орган вказав, «що аналізом відомостей з ЄРПН за період з 01.05.2019р. -30.06.2019р. не встановлено придбання товарів, робіт, послуг реалізації яких оформлено у травні-червні 2019р. продавцем ТзОВ «Овертрейд компані». При цьому, червень 2019р. не є предметом перевірки.

Контролюючий орган на сторінці 37 акту перевірки вказав, що «послуги згідно наданих документів використано в господарській діяльності ТзОВ «Брок» не могли бути придбані у ТзОВ «Офертрейд компані» та ТзОВ «Олд трейд», що свідчить про безоплатне одержання товариством даних послуг». Однак, дане твердження є безпідставним, оскільки ТзОВ «Брок» провів повний розрахунок з ТзОВ «Овертрейд компані» та ТзОВ «Олд трейд» за надані послуги, що підтверджуються платіжними дорученнями. (а.с. 150-190)

Не пояснюючи, яку кількість трудових ресурсів та переліку необхідних засобів необхідно для надання послу контролюючий орган дійшов висновку про неможливість (нереальність) здійснення господарських операцій.

Зокрема, податковий орган зазначає, що згідно аналізу податкової звітності ТзОВ «Олд Трейд» в 2019р. становило 17 осіб, що є недостатньою кількістю для проведення робіт, та вказане підприємство виконувало роботи на всій території України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що контролюючий орган в акті перевірки не зазначає яким чином визначив що ТзОВ «Олд Трейд» з кількістю працюючих 17 осіб не міг виконати певні роботи для позивача за вищевказаними договорами. Незрозуміло яким чином відповідач з висновками якого погодився суд першої інстанції визначає відсутність людського ресурсу ТзОВ «Олд трейд» для виконання робіт.

Чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявність тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів тощо для здійснення господарської операції. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну виконання правочину.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які б підтвердили висновки податкового органу які зазначені в акті перевірки. Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами не встановлено обов`язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов`язань сплати податку до бюджету контрагентами.

Колегія суддів зазначає, що контролюючий орган всупереч вимог ст.71 КАС України не довів та не надав належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договору. Перевірки первинних документів вказаних контрагентів проведено не було, пояснень у осіб відповідальних за здійснення вказаних видів діяльності не відбирались, а тому відображені в акті перевірки позивача відомості за результатами аналізу інформаційного ресурсу бази податкового обліку відповідача є припущенням податкового органу стосовно відсутності у контрагентів необхідних виробничих та трудових ресурсів для виконання вказаного обсягу робіт.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №826/2926/14.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину що під час розгляду справи податковий орган відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України не спростував достовірність відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків позивачем по справі на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням, фізичної можливості надання контрагента послуг, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов`язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету України за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторони за правочином.

ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, колегія суддів не приймає до уваги висновки податкового органу в частині господарських операцій з вказаними контрагентами, що у них відсутня достатня кількість працівників, а відповідно можливість здійснювати господарську діяльність. Оскільки це не може свідчити про відсутність господарських можливостей виконання зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань по договорах з позивачем. Наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати діяльність самостійно та залучати виробничі і трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах (постанова Верховного Суду від 15.05.18р. у справі №810/4391/16).

За таких обставин, колегія суддів вважає зазначити, що контролюючий орган в порушення вимог ст.77 КАС України не довів жодними належними, допустимими та достовірними доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, нормативно-правовими актами не встановлено обов`язку для останнього здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов`язань сплати податку до бюджету контрагентами, а висновки контролюючого органу про порушення ТзОВ «Брок» вимог п.134.1.1. п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. № 290, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153, внаслідок чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 1 908 842,40 грн., в тому числі: за 1 квартал 2019 року на 293 243,40 грн., за 2 квартал 2019 року 255 474 грн., за 3 квартал 2019 року 1 360 125 грн. є безпідставними.

Щодо податку на додану вартість (податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2020р.) колегія суддів зазначає наступне:

В п.198.3 ст. 198 ПК України видно, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як визначено у п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. При цьому, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування та податковий кредит формуються за наслідками реальної господарської операції, що підтверджується первинними документами в рамках господарської діяльності платника податків.

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Судом першої інстанції встановлено, що ТзОВ «Брок» отримав від ТзОВ «Олд трейд» податкові накладні №14 від 19.07.2019р., №12 від 23.07.2019р., №6 від 25.07.2019р., №17 від 26.07.2019р., №4 від 29.07.2019р., №15 від 30.07.2019р., №18 від 31.07.2019р.

Крім того, позивач від ТзОВ «Овертрейд» отримав податкові накладні №1455 від 31.03.2019р., № 464 від 31.05.2019р., № 576 від 31.07.2019р., № 525 від 28.08.2019р., № 613 від 31.08.2019р.

Податковий кодекс України не ставить право платника податків на формуванні витрат та віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Отримання позивачем від контрагентів податкових накладних, подання податковому органу податкової декларації, для отримання податкового кредиту є наслідком надання та отримання послуг, що підтверджується вищевказаними договорами, актами здачі-прийняття наданих послуг, виписками з банківських рахунках про сплату коштів.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що інформація бази даних податкового органу на які покликається контролюючий орган та прийняв до уваги суд першої інстанції не мають статусу офіційних, які впливають на правовий статус платника та не можуть вважатись належними доказами. При цьому, обставини щодо виявлених порушень не підтверджуються належними та допустимими доказами з покликанням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади.

Відповідно до п.5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 р., зареєстрований в Міністерстві Юстиції України 26.10.2015р. за № 1300/27745 (зі змінами і доповненнями), факти виявлених порушень законодавства з питань податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В Постанові ВАСУ від 20.09.212 № К9991/574/12 суд дійшов висновків, що програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься.

Не приймає до уваги колегія суддів висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами, оскільки, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанова Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі №813/8500/13-а).

Згідно позиції Верховного Суду яка викладена в постанові від 26 червня 2018 року у справі №826/3006/14, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

При цьому, ступінь деталізації опису господарських операцій у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. (Ухвала ВАСУ від 23.11.2016р. справа № К/800/31156/13, від 30.11.2016р. № К/800/32599/15)

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч.2 ст.77КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч.1 ст.77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

В п. 85.4 ст. 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували правомірність інформації податкового органу стосовно відображених порушень в акті перевірки.

Також, колегією суддів встановлено, що надані до перевірки документи, а саме вищевказані договори про надання послуг, акти здачі прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, платіжні доручення, за операціями з переліченими контрагентами містять всі обов`язкові реквізити, містять ідентифікаційні дані керівників юридичних осіб які їх підписали. Вказані документи розкривають зміст господарської операції та підтверджують обставини щодо фактичного виконання робіт (послуг), а тому є первинними документами в розумінні вимог названого Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4, 2.5, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору судом апеляційної інстанції надано відповідачу достатній час для подання: відповідних доказів, якими підтверджуються викладені в акті перевірки відомості стосовно недостатності у контрагентів трудових ресурсів, відсутності необхідних виробничих ресурсів, транспортних засобів та придбання відповідних послуг для провадження зазначеного виду діяльності.

Проте, всупереч ч. 2 ст.77 КАС України податковий орган таких доказів не надав, а як наслідок не довів належними та допустимими доказами обставин щодо правомірності винесених податкових повідомлень рішень по взаємовідносинах позивача з переліченими контрагентами, а тому висновки відповідача про порушення ТзОВ «Брок» п.198.1., п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198 ПК України є безпідставними

Крім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 р., є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України"). Вказане узгоджується з конституційним принципом індивідуальності юридичної відповідальності.

У рішенні ж Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності. Можливі порушення по ланцюгу постачання податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності (відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо) не можуть бути підставою для позбавлення добросовісного платника податків (позивача) права на валові витрати та на податковий кредит.

Водночас, колегією суддів враховано, що наявний у позивача доступ до відкритих відомостей стосовно господарської діяльності названих контрагентів не давав йому змогу передбачити обставини стосовно ймовірних порушень названих контрагентів таких, як неподання звітності за певний період, або відсутності у контрагентів позивача трудових ресурсів, основних фондів, транспортних засобів, як власних так і таких які залучені на підставі інших цивільно-правових договорів (таких, як : оренда, відповідальне зберігання, транспортне перевезення).

Колегією суддів враховано, що Державою не забезпечено ведення певних реєстрів, або розкриття відомостей суб`єктами господарювання, за наявності яких добросовісний платник міг завчасно перевірити та передбачити перелічені обставини стосовно не доброчесності його контрагентів.

Відкриті дані ЄДРПОУ давали лише змогу встановити позивачу обставини стосовно наявності у відповідачів зареєстрованого виду діяльності, який давав їм змогу виконувати роботи.

Не приймає також до уваги колегія суддів ухвалу суду від 23.03.2020р. про надання дозволу на проведення обшуку в контрагента ТзОВ «Олд трейд» на яку покликається податковий орган, виходячи з наступних підстав.

ч.1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

ч.6 ст.78 КАС України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, ухвала суду про надання дозволу на обшук на стадії досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Аналогічна позиція із цього приводу викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.11.2018р. у справі N 822/551/18 (адміністративне провадження N К/9901/61751/18), від 19.03.2019р. у справі № 826/9534/17 (адміністративне провадження N К/9901/50915/18).

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки податковий орган діяв не у спосіб що визначені Конституцією та законами України. Господарські операції позивач здійснив на підставі даних про реальні господарські операції які підтверджуються усіма первинними та обліковими документами та є правомірними. Висновки податкового органу не можуть ґрунтуватись на податковій інформації по контрагентах що є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів за умови наявності первинних документів які спростовують такі доводи.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою позов задоволити.

Керуючись ст.ст.243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок» - задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 380/7050/20 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 30.03.2020р.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 09.08.2021р.