Справа № 280/2750/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 280/2750/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в адміністративній справі № 280/2750/21 (суддя І інстанції - Калашник Ю.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненого позову (а.с. 18-21), просив:

- визнати протиправними дії відповідача по не виплаті позивачу, як учаснику бойових дій, грошової допомоги до 5 травня 2020 року в передбаченому розмірі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу за 2020 рік в розмірі передбаченому ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплачених коштів за цей період.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року позов задоволений. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, як учаснику бойових дій, у розмірі меншому ніж визначено у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18). Зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплачених коштів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що згідно зі статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно, до 5 травня, учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Механізм надання разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112. Цією постановою встановлено розмір разової грошової допомоги до 5 травня на 2020 рік для учасників бойових дій, який складає 1390 грн. Відповідний розмір допомоги отримав у квітні 2020 року і позивач. Також зазначає, що в межах повноважень, визначених Конституцією України, управління не має права самостійно вийти за межі цих повноважень: внесення зміни до Державного бюджету України щодо збільшення бюджетних асигнувань на виплату цієї допомоги, затвердити їх, надати завдання щодо її виплати. Крім того, не погоджується з резолютивною частиною оскарженого рішення, що сформульовано як «зобов`язати відповідача здійснити перерахунок позивачу щорічної разової грошової допомоги», оскільки паспортами бюджетних програм не передбачена виплата сум за рішеннями суду, тому відповідач рішення з таким визначенням виконати не може, ця вимога може бути виконана лише шляхом стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів з зазначенням конкретної суми.

Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, про що наявна у матеріалах справи копія посвідчення від 20.07.2015 серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Позивачу як учаснику бойових дій у квітні 2020 року виплачено разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік в розмірі 1390 грн, що не заперечувалось учасниками справи.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку разової допомоги до 5 травня виходячи з 5-ти мінімальних пенсій за віком.

Листом від 05.01.2021 № 06-07/43 відповідач відмовив позивачу у проведені перерахунку та виплати разової допомоги до 5 травня за 2020 рік з розрахунку 5-ти мінімальних пенсій за віком (а.с. 10-11).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, з дня прийняття 27.02.2020 Конституційним Судом України рішення № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) розмір разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у 2020 році має визначатися положеннями статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10рп/2008), за змістом яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Встановивши, що в 2020 році разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, суд дійшов висновку про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі, що і стало підставою для задоволення позову.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Розглядаючи справу по суті позову, судом першої інстанції не було з`ясовано питання додержання позивачем строку звернення до суду.

При цьому, подаючи позов, позивач доводів стосовно додержання ним строку звернення до адміністративного суду не зазначав.

Натомість, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Колегія суддів наголошує на тому, що спірна грошова допомога є одноразовим платежем, який виплачується до 5 травня відповідного року, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.

Отже, з дня отримання щорічної разової грошової допомоги особою, якій призначена ця виплата, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що грошова допомога виплачена позивачу у квітні 2020 року і позивачем це не оспорюється (а.с. 43 зв. бік).

Отже, про розмір допомоги, а відповідно і про її виплату всупереч положенням ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач дізнався саме у квітні 2020 року, оскільки зміни в законодавстві, яке регулює виплату спірної допомоги, відбулись у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18).

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом 6 квітня 2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (квітень 2020 року), не зазначивши обґрунтованих підстав для поновлення цього строку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що звернення позивача із заявою про нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком безпосередньо до відповідача не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості досудового вирішення цієї категорії спорів.

Також за переконанням апеляційного суду не впливає на початок перебігу строку звернення до суду і прийняття Верховним Судом рішення у зразковій справі № 440/2722/20 з аналогічних правовідносин, оскільки правове регулювання останніх є незмінним з дати прийняття рішення Конституційним Судом України 27 лютого 2020 року, яке позивач зазначив у позові підставою свого позову.

Отже, колегія суддів ще раз зазначає, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися у квітні 2020 року при виплаті йому спірної допомоги у неналежному розмірі, оскільки на той час Конституційним Судом України вже було ухвалено рішення від 27 лютого 2020 року, яке і призвело до змін в законодавстві, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в адміністративній справі № 280/2750/21 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 6 серпня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко