Справа № 320/6654/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року м.Київ № 320/6654/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д.,

при секретарі судового засідання Кориляк М.Б.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 - не з"явився;

представника відповідача 2 - не з"явився;

представника відповідача 3 - Ігнатьєвої Т.А.;

представника відповідача 4 - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновтича , в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Завадського Сергія Олександровича, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними дій та зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновтича (далі - відповідач 1), в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Завадського Сергія Олександровича (далі - відповідач 2), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - відповідач 3) та Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач 4) та просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновича щодо порушення п 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" та не розгляду заяви від 18.04.2019 особисто та за присутності ОСОБА_1 , за неприйняття рішення щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу, відповідь не була підписана керівником або особою, яка виконує його обов`язки, та дана заява була неправомірно направлена до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, дії якого ОСОБА_1 оскаржує, не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, та фактично не містить жодної відповіді на звернення ОСОБА_1 , щодо правомірності дій органів Держгеокадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, при погодженні проекту землеустрою та щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 , та відповідно порушень органу Держгеокадастру про погодженні проекту землеустрою на земельну ділянку за адресом АДРЕСА_1 іншій особі, при погодженні проекту землеустрою, та реєстрації земельної ділянки, та не містить жодної відповіді щодо відшкодування ОСОБА_1 матеріальних збитків та моральної шкоди, та відповідно надіслана 23.05.2019, з порушенням ст. 20. Закону № 393/96-ВР;

зобов`язати в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновича розглянути заяву ОСОБА_1 18.04.2019 особисто та за присутності ОСОБА_1 , відповідно п. 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", прийняти рішення щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу, щодо дій органів Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головне управління Держгеокадастру у Івано - Франківській, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, при погодженні проекту землеустрою та щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 , та відповідно порушень органу Держгеокадастру про погодженні проекту землеустрою на земельну ділянку за адресом АДРЕСА_1 іншій особі, який виготовлений на підстави інформації отриманою за запитом ОСОБА_1 , щодо заяви від 25.05.2017, про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, що потребувало повторного звернення КП "Бровари землеустрій" до органів Держгеокадастру щодо стану земельної ділянки;

визнати неправомірними дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 18.04.2019 особою з порушенням п. 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", за розгляд питань щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу неповноважною особою, за надання відповіді від 16.05.2019 без підпису керівником або особою, яка виконує його обов`язки, та дана заява ОСОБА_1 18.04.2019 була неправомірно направлена до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, дії якого ОСОБА_1 оскаржує, не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, надіслана 23.05.2019, з порушенням ст. 20 Закону № 393/96-ВР, не містить жодної відповіді на звернення ОСОБА_1 , щодо правомірності дій органів Держгеокадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Івано - Франківській, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, при погодженні проекту землеустрою та щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 , та відповідно порушень органу Держгеокадастру про погодженні проекту землеустрою на земельну ділянку за адресом АДРЕСА_1 іншій особі, при погодженні проекту землеустрою, та реєстрації земельної ділянки, та не містить жодної відповіді щодо відшкодування ОСОБА_1 матеріальних збитків та моральної шкоди;

зобов`язати Державну служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, забезпечити розгляд заяви ОСОБА_1 18.04.2019 особою відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", забезпечити розгляд питань щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу вповноваженою особою, надати відповідь з підписом керівника або особою, яка виконує його обов`язки, з роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, та відповіді на звернення ОСОБА_1 , щодо правомірності дій органів Держгеокадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, при погодженні проекту землеустрою та щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 , та відповідно порушень органу Держгеокадастру про погодженні проекту землеустрою на земельну ділянку за адресом АДРЕСА_1 іншій особі, при погодженні проекту землеустрою, та реєстрації земельної ділянки, та не містить жодної відповіді щодо відшкодування ОСОБА_1 матеріальних збитків та моральної шкоди;

визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 18.04.2019, яка була направлена до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, за розгляд особою з порушенням 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", за розгляд питань щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу неповноважною особою, за надання відповіді від 30.05.2019 без підпису керівником або особою, яка виконує його обов`язки, та відповідь не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, та заява розглянута з порушенням ст. 20 Закону № 393/96-ВР, не містить жодної відповіді на звернення ОСОБА_1 щодо правомірності дій, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, при погодженні проекту землеустрою та щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 , та відповідно порушень органу Держгеокадастру про погодженні проекту землеустрою на земельну ділянку за адресом АДРЕСА_1 іншій особі, при погодженні проекту землеустрою, та реєстрації земельної ділянки, та не містить жодної відповіді щодо відшкодування ОСОБА_1 матеріальних збитків та моральної шкоди;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути заяву ОСОБА_1 18.04.2019 особисто та за присутності ОСОБА_1 , відповідно 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", прийняти рішення щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу, щодо дій органів Головного управління Держгеокадастру у Київській області, надати відповідь з підписом керівника або особою, яка виконує його обов`язки, з роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, та відповіді на звернення ОСОБА_1 , щодо правомірності дій органів Держгеокадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області;

зобов`язати Державну служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Держгеокадастру у Київській області відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 в розмірі 5 000 000,00 грн., (п`ять мільйонів гривен) та стягнути пропорційно з вищеперерахованих органів кошти в сумі 5 000 000,00 грн.;

зобов`язати Державну служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Держгеокадастру у Київській області відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 5 000 000,00 грн., (п`ять мільйонів гривен) та стягнути пропорційно з вищеперерахованих органів кошти в сумі 5 000 000,00 грн.;

зобов`язати Державну служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 17.01.2020 розгляд справи розпочато за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Також судом, за клопотанням позивача було залучено у якості відповідача та замінено його в частині зобов`язання в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновича вчинити певні дії на діючого керівника зазначеного органу - в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Завадського Сергія Олександровича .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачами неправомірно та в порушення Закону України «Про звернення громадян» розглянуто його звернення, а саме не у його присутності, не прийнято рішення щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу, також відповідь не була підписана керівником або особою, яка виконує його обов`язки та дана заява була неправомірно направлена до Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Крім того, вказує, що відповідачами надано відповідь на звернення, яка не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення, фактично не містить жодної відповіді на його звернення щодо правомірності дій органів Держгеокадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, при погодженні проекту землеустрою та щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 та відповідно порушень органу Держгеокадастру про погодженні проекту землеустрою на земельну ділянку за адресом АДРЕСА_1 іншій особі, при погодженні проекту землеустрою, та реєстрації земельної ділянки, та не містить жодної відповіді щодо відшкодування йому матеріальних збитків та моральної шкоди, та відповідно надіслана 23.05.2019, з порушенням ст. 20. Закону України «Про звернення громадян».

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належеним чином. У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг на відправлення поштової кореспонденції копія повістка про виклик до суду направлялась на електронну адресу, яка вказана у позовній заяві (), про що свідчить звіт про успішне доставлення листа електронною поштою.

Представник відповідача 2 до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належеним чином. У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг на відправлення поштової кореспонденції, виклик до суду здійснювався засобами телефонного зв`язку, який вказаний у позовній заяві, про що свідчить відповідна телефонограма.

Представник відповідача 3 у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

Також протягом розгляду справи відповідачем направлявся відзив на позову заяву та ряд додаткових пояснень, відповідно до яких зазначає, що відповідачем розглянуто заяву позивача по суті порушених у ній питань та надано з цього приводу вичерпну відповідь згідно Закону України «Про звернення громадян». Вказує, що заява позивача не є поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції, а отже не може бути підставою для проведення службового розслідування. Водночас, з метою повного та всебічного розгляду звернення позивача та прийняття за результатами його розгляду, у межах компетенції, законного і обґрунтованого рішення, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру надано відповідь про підстави притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності та доручено територіальному органу розібратися у цій ситуації.

Крім того, у відзиві на позову заяву представник позивача 3 просив суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення відшкодування збитків, однак розгляд даного клопотання суд вирішив відкласти до прийняття рішення по суті позовних вимог.

Представник відповідача 4 до суду не з`явився хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг на відправлення поштової кореспонденції повістка про виклик до суду була направлена на електронну адресу, яка вказана у позовній заяві (), про що свідчить звіт про успішне доставлення листа електронною поштою.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновтича з заявою про проведення службового розслідування правомірності дій, відшкодувати завданні збитки, розглядати вказану заяву особисто керівником Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» та у присутності позивача.

Однак 16.05.2019 позивачу було відмовлено у проведенні службової перевірки, правомірності дій з підстав, викладених в заяві, відмовлено розглянути заяву позивача особисто та за присутності позивача, а також не роз`яснено порядку оскарження рішення.

В подальшому в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотілін Олександр Костянтиновтич направив заяву позивача до Головного управління Держгеокадастру у Київській області для того, щоб розібратись у стуації, що склалась між Позивачем та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було надано відповідь на заяву 18.04.2019 та зазначено про порядок проведення службових розслідувань.

Не погодившись з вказаним діями відповідачів та відповідями, які були йому надані, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 Закону України «Про звернення громадян» містить розмежування зверненень громадян на види, а саме слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Так, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача 1 із заявою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статею 18 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач був присутній при рогляді Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру його заяви від 18.04.2019 у громанській приймальні та при розгляді відповідачем 4 цієї ж заяви, про що свідчать матеріали справит, а саме запрошення про участь у розгляді звернення від 14.05.2019, відповідь від 30.05.2019 Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»).

Також ч. 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ч. 3 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»).

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Таким чином з урахуванням того, що позивач має статус інваліда ІІ групи (серія НОМЕР_1 ) відповідь на заяву позивача від 18.04.2019 мав розглянути та підписати перший керівник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру особисто.

Однак в порушення вказаної вимоги закону, відповідь на звернення від 18.04.2019 підписано заступником Голови О.Краснолуцьким, що на думку є порушень прав позивача, як особи, що має статус інваліда ІІ групи та має право на пільги встановленні законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Крім того, дана відповідь не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Зазначені порушення також встановленні при наданні відповіді позивачу на заяву від 18.04.2019 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Щодо посилань відповідача 3 на п. 12 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, яки передабачаено право затупників здійснювати розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Держгеокадастру, підприємств, установ та організацій, то на думку суду вони є безпідставними, оскільки Законом України «Про звернення громадян», що має вищу юридичну силу, визначено обов`язок керівника установи, до якої звернулась особа з інвалідністю розглянути та підписати відповідь на таке звернення.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позов в частині визнання неправомірною бездіяльність в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновича , Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо порушення п. 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.04.2019 стосовно неприйняття рішення щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу, відповідь не була підписана керівником або особою, яка виконує його обов`язки та дана заява була неправомірно направлена до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, дії якого ОСОБА_1 фактично оскаржує, та відповідно не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення підлягає задоволенню.

На думку суду, належним способом захисту прав позивача, який забезпечить ефективне поновлення прав позивача, є зобов`язання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головного управління Держгеокадастру у Київській області забезпечити розгляд заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від 18.04.2019 відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" розгляду питань щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу вповноваженою особою, надати відповідь за підписом керівника або особою, яка виконує його обов`язки, з роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до положень ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 в справі "Чуйкіна проти України" констатував:". Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства". Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії", п. 45, від 10.07.2003 та "Кутіч проти Хорватії").

Щодо вимог позивача про проведення службового розслідування суд зазначає наступне.

Проведення службових розслідувань визначено Законом України «Про державну службу», Законом України «Про запобігання корупції» та Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (далі - Порядок № 950).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст.7 Законом України «Про державну службу» державний службовець має право на проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Разом з тим, ч. 3 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу приписів абзацу сьомого п. 1 Порядку № 950 вбачається, що дія цього порядку не поширюється на державних службовців, крім випадку, визначеного абзацом п`ятим цього пункту, тобто службове розслідування щодо державного службовця може бути проведене лише з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу).

Крім того, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу» передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Таким чином, заява позивача не є поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції, а отже не може бути підставою для проведення службового розслідування.

Кірм того, з метою повного та всебічного розгляду звернення позивача та прийняття за результатами його розгляду, у межах компетенції, законного і обґрунтованого рішення, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру надано відповідь про підстави притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності та доручено територіальному органу розібратися у цій ситуації.

Водночас, з урахуванням вищевстанолвлених обставин справи, для належного захисту прав та свобод позивача, суд вважає за можливе зобов`язати в.о. Голову Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Завадського Сергія Олександровича , який на час прийняття рішення у справі є діючим кервником, розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2019 відповідно п. 2 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" та прийняти рішення щодо проведення службового розслідування.

У позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Держгеокадастру у Київській області відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 5 000 000 грн, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає про те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому матеріальної шкоди діями та бездіяльністю відповідачів та не було доведено причинно-наслідкового зв`язку отримання матеріальних збитків і протиправним діянням заподіювача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Щодо клопотання відповідача 3 про закриття провадження у справі, то суд вважає його необгрунтваним, оскільки норми чинного законодавства визначається порядок щодо вирішенням питання про стягнення матеріальних збитків у разі спричинення їх в результаті неправомірних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що в даному випадку і було вирішено.

Також у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Держгеокадастру у Київській області відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 5 000 000 грн, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг душевних страждань позивача, стан його здоров`я, суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн. Таке рішення на переконання суду, буде справедливим, відповідати принципам розумності та виваженості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Будь-яких пояснень на обґрунтування необхідності покладення на відповідачів додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. У свою чергу судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, не встановлено.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Слід зазначити, що згідно приписів п. 8, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

Отже, враховуючи ту обставину, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду, за відсутності понесення таких витрат вони стягненню за рахунок відповідача на користь ОСОБА_4 не підлягають.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати позивачу за складання даного позову, на підготовку до розгляду справи, перебуванням у судовому засіданні та витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 50 000,00 грн, з приводу чого суд зазначає таке.

Суд зазначає, що позивач самостійно здійснював підготовку та подання до суду позовної заяви, професійною правничою допомогою не користувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 135 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу позивача на те, що КАС України не передбачено стягнення за рахунок відповідача у разі задоволення позову, витрат позивача за самостійне складання позовної заяви та самостійну підготовку до розгляду справи.

Крім того, позивачем не були надані суду будь-які докази понесення таких витрат та відповідних платіжних документів щодо фактичного понесення таких витрат.

Отже, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за складання даного позову, за підготовку до розгляду справи в розмірі 50 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Колотіліна Олександра Костянтиновича щодо порушення п. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.04.2019 стосовно неприйняття рішення щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу, відповідь не була підписана керівником або особою, яка виконує його обов`язки та дана заява була неправомірно направлена до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, дії якого ОСОБА_1 фактично оскаржує, та відповідно не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Зобов`язати в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Завадського Сергія Олександровича (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від 18.04.2019 відповідно п. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», прийняти рішення щодо проведення службового розслідування.

Визнати неправомірними дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо розгляду заяви ОСОБА_1 18.04.2019 з порушенням п. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу неповноважною особою за надання відповіді від 16.05.2019 без підпису керівником або особою, яка виконує його обов`язки, та дана заява ОСОБА_1 від 18.04.2019 була неправомірно направлена до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, дії якого ОСОБА_1 фактично оскаржує, та відповідно не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Зобов`язати Державну служби України з питань геодезії, картографії та кадастру () забезпечити розгляд заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від 18.04.2019 відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» розгляду питань щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу вповноваженою особою, надати відповідь з підписом керівника або особою, яка виконує його обов`язки, з роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.04.2019, яка була направлена до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, за розгляд особою з порушенням п. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», за розгляд питань щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу неповноважною особою, за надання відповіді від 30.05.2019 без підпису керівником або особою, яка виконує його обов`язки, та відповідь не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області () розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) від 18.04.2019 відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», прийняти рішення щодо проведення службового розслідування, яке належить до повноважень виключно керівника державного органу або в.о. керівника державного органу, щодо дій органів Головного управління Держгеокадастру у Київській області, надати відповідь з підписом керівника або особою, яка виконує його обов`язки, з роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Стягнути пропорційно з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру () та Головного управління Держгеокадастру у Київській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривен).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 09 серпня 2021 р.