Справа № 320/9363/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Справа № 320/9363/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Таращанської міської ради Київської області

про визнання протиправним та скасування рішення

і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Таращанської міської ради Київської області (далі - Відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Таращанської міської ради Київської області № 1073-76- VІІ від 28.07.2020 в частині пункту 20.1;

- зобов`язання Відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 про забезпечення реалізації визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час Генеральний план м. Тараща Київської області перебуває на стадії розробки, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення її позову в повному обсязі, зазначаючи, що законодавством, а саме частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою і стверджуючи, що Відповідач не зазначив жодної з таких підстав.

При цьому, Апелянтка вказує, що посилання Відповідача на те, що Генеральний план м. Тараща перебуває на стадії розробки, в розумінні чинного законодавства не є підставою для відмови в наданні зазначеного дозволу.

Також Апелянтка звертає увагу на те, що у 2018 році Відповідачем надавалися іншим особам дозволи на розробку проєктів землеустрою для відведення відповідних земельних ділянок у межах м. Тараща.

З цих та інших підстав Апелянтка вважає, що оскаржуване нею рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Крім того, у своїй скарзі Апелянтка просить стягнути з Відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн та 2000,00 грн і витрати на сплату судового збору, а також вирішити питання про встановлення Відповідачу строку для подачі звіту про виконання судового рішення в цій справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на своїй правовій позиції, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначаючи, що 27.07.2021 Таращанською міською радою прийнято рішення № 1206 про затвердження містобудівної документації Генерального плану м. Тараща Київської області і що наразі таке рішення готується до оприлюднення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.07.2020 до Таращанської міської ради від Адвокатського об`єднання «Казачук і партнери» в інтересах Позивачки надійшло клопотання в порядку статті 118 Земельного кодексу України «Про набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності».

У вказаному клопотанні Позивачка в особі свого представника просила:

1. Забезпечити реалізацію визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 : землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га.

2. Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1 :

Землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га.

3. Розглянути вищевказані питання на сесії ради у встановлений законодавством місячний термін з прийняттям об`єктивного та обгрунтованого рішення.

4. Повідомити в установленому законом порядку та строки про прийняте рішення, шляхом направлення належним чином посвідченої копії рішення сесії ради.

28.07.2020 зазначене клопотання було розглянуто на пленарному засіданні сесії Таращанської міської ради.

За результатами розгляду Відповідачем прийнято рішення № 1073-76-УІІ від 28.07.2020, в якому ( у п. 20.1) зазначено, що на даний час розробляється Генеральний план м. Тараща Київської області, яким передбачено уточнення та включення відповідного масиву (у тому числі АДРЕСА_1 , де знаходиться земельна ділянка площею 0.08 га, що є предметом клопотання громадянки ОСОБА_1 ) в межі населеного пункту м. Тараща.

Позивачка, вважаючи протиправним таке рішення Відповідача, звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною шостою сттаті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (стаття 118), який не передбачає розширеного тлумачення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані в оскаржуваному рішенні (зокрема, у п. 20.1 цього рішення), ані в ході судового розгляду Відповідачем не було наведено жодної правової підстави, прямо передбаченої частиною сьомою статті 118 ЗК України, для відмови Позивачці в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що перебування Генерального плану міста на стадії розробки в розумінні чинного законодавства не є ані підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою для відведення земельної ділянки, ані для порушення строку розгляду та вирішення відповідного клопотання особи про надання їй такого дозволу.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, клопотання Позивачки з доданими до нього документами Відповідачем належним чином розглянуто не було і не перевірено у відповідності з вимогами статті 118 ЗК України, зокрема частини сьомої.

Тобто, відповідні дискреційні повноваження Відповідачем на теперішній час не реалізовані.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення Таращанської міської ради Київської області № 1073-76- VІІ від 28.07.2020 в частині пункту 20.1 є протиправним та підлягає скасуванню, а порушене право Позивачки - відновленню шляхом зобов`язання Відповідача повторно розглянути її клопотання про забезпечення реалізації визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га та прийняти рішення за результатами його розгляду.

Отже, враховуючи приписи ст.ст. 2, 9 КАС України, апеляційний суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в цій справі підлягають задоволенню частково у зазначений спосіб, а в іншій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки наразі позовні вимоги про зобов`язання Відповідача надати Позивачці відповідний дозвіл є передчасними.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року - скасуванню, а позов - залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

1. Щодо розміру судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу.

З аналізу приписів КАС України вбачається, що судовий збір відшкодовується позивачу, на користь якого ухвалено відповідне судове рішення, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що в цій справі позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру, одна з яких є основною (про визнання бездіяльності протиправною) та оплачується судовим збором, а друга - похідною (за неї судовий збір окремо не сплачується).

Водночас, як було встановлено вище, основна позовна вимога підлягає задоволенню повністю.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що Позивачка набула право на повне відшкодування понесених нею витрат на сплату судового збору, а саме 840,80 грн + 1261,20 грн = 2102,00 грн.

2. Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Водночас, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Колегія суддів установила, що на підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу Позивачкою суду надано договір про надання правової допомоги від 06.03.2020 № 06-03/20-1-ЗД-1/20 з додатковими угодами № 1 та № 2, в яких визначено суми гонорарів адвоката 5000,00 грн та 2000,00 грн за надання юридичної допомоги в суді першої інстанції, квитанції від 09.09.2020 та від 15.07.2021 про сплату вказаних сум коштів, ордери та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність заперечень з боку Відповідача щодо заявленої Позивачкою суми витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для їх стягнення.

Щодо клопотання Позивачки про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Разом з тим, для застосування судом інституту судового контролю, зокрема в порядку наведеної законодавчої норми, повинні бути обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання судового рішення у справі.

Втім, у даному випадку такі підстави відсутні.

Водночас, колегія суддів зазначає, що Позивачка не позбавлена права звернутися до суду, який ухвалив судове рішення, з відповідною заявою в майбутньому в разі, якщо її права будуть порушені.

Отже, на теперішній час вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Таращанської міської ради Київської області № 1073-76- VІІ від 28.07.2020 в частині пункту 20.1.

Зобов`язати Таращанську міську раду Київської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,08 га та прийняти рішення за результатами розгляду такого клопотання.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Таращанської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 (дві тисячі сто дві) грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 (сім тисяч) грн.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 10 серпня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.О. Грибан

О.В. Карпушова