Справа № 340/3735/21
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3735/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовною заявою Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Улюшева Богдана Валерійовича від 17.06.2021 ВП №65834621 про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 гривень.

Ухвалою судді від 28.07.2021 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у даній справі та справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (а.с.24).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до управління надійшла постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.06.2021 ВП №65834621 про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 грн. Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки відповідач не здійснював фактичного виконання судового рішення, а стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника призведе до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду. При цьому, позивач посилається на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 22.01.2021 року №400/4023/19 та Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.03.2020 року у справі №2640/3203/18.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.27-31), в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначивши, що згідно з нормами статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, про що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. Оскільки виконавчий документ, на підставі якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження має зобов`язальний характер, а саме: зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу, тому виконавчий збір має обраховуватись саме за виконання рішення суду немайнового характеру. При цьому, вказує, що якби за виконавчим документом передбачалося стягнення коштів, тоді була би інша процедура виконання такого рішення, що виконувалася б органами, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.31).

Враховуючи викладене, а також з урахуванням приписів ч.9 ст.205, ч.3 ст.268 КАС України, суд визнав за можливе здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі №340/332/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області що полягають у нарахування та виплаті ОСОБА_1 соціальних виплат до 05 травня 2020 року у розмірі меншому від 8 мінімальних пенсій за віком, неправомірними. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет", на відповідний рік, з урахуванням раніше виплаченої допомоги. (а.с.44-45).

На підставі цього рішення судом 11.06.2021 видано виконавчий лист про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет", на відповідний рік, з урахуванням раніше виплаченої допомоги, який пред`явлено до примусового виконання (а.с.33, 34-35).

17.06.2021 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65834621 з виконання виконавчого листа №340/332/21, виданого 11.06.2021. Вказаною постановою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 24000 (а.с.37-38).

Цього ж дня, державним виконавцем, керуючись ст.ст.3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника - Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області в розмірі 24000 грн., яка є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення (а.с.40-41).

Не погодившись з постановою про стягнення виконавчого збору позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статей 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі за текстом Закон №1404-VІІІ).

Згідно ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).

Статтею 5 Закону №1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною 1 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII).

Згідно з частиною 3 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6000 гривень.

Відповідно до частини 4 статті 27 №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Системний аналіз наведених норм дає підстави суду дійти висновку про наявність у державного виконавця обов`язку щодо зазначення останнім у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, а також обов`язку щодо винесення, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII визначено випадки, у яких виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 7 статті 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 4 статті 19 Закону №1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Судом встановлено, що станом на 17.06.2021 у матеріалах виконавчого провадження були відсутні будь-які докази того, що виконавчий лист №340/332/21, виданий Кіровоградським окружним адміністративним судом 11.06.2021, був виконаний боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У зв`язку з цим старший державний виконавець 17.06.2021 року виніс спірну постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 грн.

При цьому, суд зазначає, що аналіз статей 26, 27 Закону №1404-VIII свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі №480/1558/19.

У Законі України "Про виконавче провадження" передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).

В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону №1404-VIII, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відтак розпочато примусове виконання рішення).

Доказів того, що станом на час відкриття державним виконавцем виконавчого провадження №56834621 (17.06.2021) позивачем було виконано у повному обсязі вимоги виконавчого листа №340/332/21, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 11.06.2021, суду не надано.

До того ж, суд зазначає, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Навіть, наявність об`єктивних перешкод, що призвели до неможливості виконання рішення суду у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстави для звільнення від сплати виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі №820/5807/16, від 19 квітня 2018 року по справі №825/739/17.

До того ж, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є його обов`язком при відкритті виконавчого провадження. При цьому суд враховує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Правова позиція щодо застосування статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 420/1373/19, від 20.11.2019 року у справі №480/1558/19, від 26.06.2020 року по справі №360/3324/19, від 23.12.2020 року у справі № 620/334/20.

Судом не приймають до уваги посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року №400/4023/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18, оскільки правовідносини у зазначених справах є відмінними від правовідносин даної справи. Так, у вказаних постановах Верховного Суду правовий висновок стосувався спору, який виник при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). У наведених рішенням Верховний суд дійшов висновку, що "відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду".

Натомість, спір у даній справі стосується правомірності постанови винесеної державним виконавцем про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні при відкритті виконавчого провадження, а тому дані правовідносини є відмінними від наведених.

Жодних порушень відповідачем вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, зокрема, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», під час прийняття оскаржуваної постанови, позивачем не наведено, та судом не встановлено.

Також, суд зазначає, що розмір виконавчого збору згідно положень частин 2 та 3 статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом.

Тобто, якщо це рішення майнового характеру, то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Разом із тим, якщо ж виконується рішення немайнового характеру, то виконавчий збір з боржника юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За змістом виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду №340/332/21 та резолютивної частини судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ, не містить вартісної оцінки зобов`язання боржника, є немайнового характеру та носить зобов`язальний характер.

Отже, оскільки за змістом виконавчого листа №340/332/21 не було присуджено стягнення певної суми коштів, а також не визначено спосіб виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно, або примусової передачі майна боржнику, то і відсутні правові підстави для визначення суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у державного виконавця підстав для прийняття постанови від 17.06.2021 ВП №65834621 про стягнення виконавчого збору з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області у розмірі 24000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є правомірною, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вимоги ст.139 КАС України, а також з урахуванням ухвалення рішення в інтересах відповідача, сума сплаченого позивачем судового збору відшкодуванню не підлягає. Про наявність інших судових витрат сторонами не повідомлено.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 287, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради (28000, Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Шевченка, 109, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (25006, м.Кропивницький, вул.Дворцова, 6/7, )про скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.287, 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина