Справа № 620/2020/21
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2020/21 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженя апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 09 червня 2021 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Нігерії, що підтверджується національним паспортом та довідками (а.с. 5-6, 37-39). Позивач перебуває на території України відповідно до посвідок на тимчасове проживання, оформлених у зв`язку із перебуванням ним у шлюбі з громадянкою України, дата закінчення строку дії 20.11.2021 року (а.с. 8, 9, 41, 45).

31.07.2020 року позивач звернувся до УДМСУ в Чернігівській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки його дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, з якою він перебуває у шлюбі більше двох років (з 11.07.2017 року). До заяви ОСОБА_1 було додано, у тому числі, довідку Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.07.2020 року №10413 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12, 42).

За наслідками розгляду поданих позивачем документів та проведеної уповноваженими органами перевірки відповідачем було встановлено, що за вказаною у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну адресою, а саме: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 фактично ніколи не проживав. За зовнішніми ознаками у квартирі, яка знаходиться на першому поверсі, ніхто не проживає та всередині здійснюються ремонтні роботи. Також відібрано пояснення у сусіда, який повідомив, що раніше у квартирі здійснювались ремонтні роботи та на даний час туди ніхто не приходить. Іноземців, які б проживали чи навіть приїжджали у дану квартиру ніколи не помічав (а.с. 63).

Враховуючи наведене, 05.01.2021 року спеціалістом УДМСУ в Чернігівській області складено висновок про відмову у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» (а.с. 70-72).

05.01.2021 року відповідачем прийнято рішення №6246 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну, направлене позивачу листом від 06.01.2021 року за №7401.5-105/74.2-21 (а.с. 73-74).

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, урегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-ІІІ (далі - Закон №2491-ІІІ) та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Частиною п`ятнадцятою статті 4 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

Згідно із статтею 1 Закону №2491-ІІІ іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону №2491-ІІІ заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: три фотокартки; копія документа, що посвідчує особу; документ про місце проживання особи; відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина п`ята статті 9 Закону №2491-ІІІ).

Аналогічні вимоги містяться в пункті 11 Порядку №1983.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені у статті 10 Закону №2491-ІІІ, відповідно до змісту якої дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

У свою чергу пунктом 10 Порядку №1983 встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пунктом 12 Порядку №1983 передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам.

Відповідно до пункту 14 Порядку №1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Аналіз викладених чинних норм законодавства свідчить про те, що особа, яка на законних підставах перебуває на території України, має право звернутись до територіального підрозділу ДМС України із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. У свою чергу територіальні органи ДМС України зобов`язані здійснити перевірку наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію до України на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки він понад два роки перебуває у шлюбі з громадянкою України.

Відповідно до вимог Порядку №1983, до вказаної заяви ОСОБА_1 було додано необхідні документи, в тому числі документи про реєстрацію місця проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 (довідка Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.07.2020 року №10413) (а.с. 12, 42).

УДМСУ в Чернігівській області здійснено запит до органів Національної поліції для перевірки підстав про відмову у надані дозволу на імміграцію (а.с. 61-61).

На виконання зазначеного запиту уповноваженими особами Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України проведено перевірку можливого місця реєстрації позивача та встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ніколи не мешкав. Зокрема в інформації Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області від 18.09.2020 року №3777/55/124/02-2020 зазначено, що за зовнішніми ознаками у квартирі, яка знаходиться на першому поверсі, ніхто не проживає та всередині здійснюються ремонтні роботи. Також відібрано пояснення у сусіда, який повідомив, що раніше у квартирі здійснювались ремонтні роботи та на даний час туди ніхто не приходить. Іноземців, які б проживали чи навіть приїжджали у дану квартиру ніколи не помічав. Тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» є підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну (а.с. 63)

На спростування позиції відповідача позивачем надано договір найма (піднайма) житлового приміщення від 02.07.2020 року, за яким, ОСОБА_3 (який є представником позивача згідно Договору про надання правничої допомоги від 26.02.2021 року) та ОСОБА_1 уклали договір оренди, за умовами якого, позивач орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , для особистого проживання з правом реєстрації місця проживання в квартирі, терміном з 02.07.2020 року по 02.08.2020 року (а.с. 95).

Втім ані договір найма (піднайма) житлового приміщення від 02.07.2020 року, ані довідка Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.07.2020 року №10413 про реєстрацію місця проживання, факт проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджують і не спростовують інформації, встановленої під час проведеної перевірки.

Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Так, місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає та має передбачені статтею 64 Житлового кодексу України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності.

Отже, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними поняттями. Реєстрація місця проживання особи у конкретному жилому приміщенні за відсутності інших достатніх належних і достовірних доказів, не є безспірним доказом проживання особи у конкретному житловому приміщенні.

За наведених обставин, надана позивачем довідка Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.07.2020 року №10413 не є належним доказом підтвердження факту проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказані відомості не підтверджені перевіркою, проведеною на запит відповідача правоохоронними органами.

Як було зазначено вище, у разі виявлення факту, що особа, яка подавала заяву про надання дозволу на імміграцію, зазначила свідомо неправдиві відомості чи подала підроблені документи, то у контролюючого органу наявні усі підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Відтак у день прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію особам або відмови у наданні такого дозволу ДМС аналізує отриману від уповноважених, відповідно до Порядку №1893, органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Управлінням державної міграційної служби України у Чернігівській області було дотримано вказаного порядку та прийнято спірне рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що адміністративний позов громадянина Нігерії ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.