Справа № 440/3791/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2021 року м. ПолтаваСправа №440/3791/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кукоби О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Лазебної А.В.,
позивача ОСОБА_1
та представника відповідача Рудника М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій і рішень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:
визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 , оформлене наказом від 30.12.2020 №292, на підставі підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через службову невідповідність та скасувати наказ від 30.12.2020 №292 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за контрактом;
визнати недійсним запис про звільнення ОСОБА_1 , виконаний у пункті №17 розділу 2 військового квитка НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 14.11.1992, про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
поновити старшину ОСОБА_1 на військовій службі та на займаній ним посаді командира взводу безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 ;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту ухвалення судом рішення про поновлення, а також 25000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
У заяві від 28.04.2021 позивач просив не враховувати пункт 3 позовних вимог (щодо поновлення на роботі), оскільки він не має бажання продовжувати службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що його безпідставно звільнено із займаної посади та військової служби через службову невідповідність. За твердженням позивача, під час проходження військової служби він сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, є учасником бойових дій (брав участь в антитерористичній операції), має заохочення за сумлінне виконання обов`язків військової служби.

2. Позиція відповідачів.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 28-37/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку (відсутність на військовій службі у період з 22.10.2020 по 266.10.2020 без поважних причин) встановлена за результатами службового розслідування.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі з призначенням її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено, а заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено йому цей строк.
У судовому засіданні 29.06.2021 заслухано пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відсутності позивача на службі у період з 22.10.2020 до 26.10.2020.
У судових засіданнях 29.06.2021 та 19.07.2021 позивач позовні вимоги підтримав, а представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Обставини справи

08.10.2019 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , про що виданий наказ від 08.10.2019 №257 /а.с. 65/.
21.07.2020 позивача призначено на посаду командира взводу безпілотних авіаційних комплексів, про що виданий наказ №148 /а.с. 66/.
22.10.2020 командиром в/ч НОМЕР_1 виданий наказ №672 "№Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення старшини ОСОБА_1 " /а.с. 81/, пунктом 1 якого визначено провести службове розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини.
У ході службового розслідування встановлено, що позивач був відсутній на службі з 08:00 22.10.20 до 08:00 26.10.2020.
Результати службового розслідування оформлені актом від 06.11.2020, що затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 /а.с. 74-80/. За висновком акта службового розслідування за порушення вимог статей 11, 16, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внаслідок невиходу на службу без поважних причин у період з 08:00 22.10.20 до 08:00 26.10.2020 старшину ОСОБА_1 , командира взводу безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 , належить притягнути до дисциплінарної відповідальності.
ОСОБА_1 з актом та матеріалами службового розслідування ознайомлений 04.12.2020, що підтверджено залученою до матеріалів справи копією акта /а.с. 102/; зауважень, заперечень до змісту акта не висловив.
04.12.2020 командиром в/ч НОМЕР_1 виданий наказ №733 "Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини старшиною ОСОБА_1 ", пунктом 3 якого визначено за порушення вимог статей 11, 16, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внаслідок невиходу на службу без поважних причин у період з 08:00 22.10.20 до 08:00 26.10.2020 старшину ОСОБА_1 , командира взводу безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 , належить звільнити зі служби за службовою невідповідністю /а.с. 69-70/.
30.12.2020 командиром в/ч НОМЕР_1 виданий наказ №293, яким старшину ОСОБА_1 , командира взводу безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 , відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби за контрактом у запас за підпунктом "д" (через службову невідповідність), з 30.12.2020 виключено із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення /а.с. 67/.
Не погодившись зі звільненням з військової служби, позивач звернувся до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні відносини урегульовані законами України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII), від 24.03.1999 №551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (надалі - Дисциплінарний статут), від 24.03.1999 №548-XIV "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (надалі - Статут внутрішньої служби).
Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У силу положень статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Зокрема, статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Також, у силу положень статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Як визначено статтею 49 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
За змістом підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду: через службову невідповідність.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом цього спору є правомірність рішень відповідача про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII - через службову невідповідність.
Звільнення особи за службовою невідповідністю є одним з видів дисциплінарних стягнень, які накладаються на військовослужбовців відповідно до положень Дисциплінарного статуту у разі застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення.
Суд зауважує, що Дисциплінарний статут та Статут внутрішньої служби, проголошуючи військову службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, державною службою особливого характеру, покладають на військовослужбовців додаткові зобов`язання з дотримання військової дисципліни, сумлінного і чесного виконання військового обов`язку.
У цій справі судом встановлено, що прийняттю рішення про звільнення позивача з військової служби передувало проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню ОСОБА_1 правопорушення.

Так, у ході службового розслідування встановлено, що 22.10.2020 начальником штабу - першим заступником командира в/ч НОМЕР_1 подано на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 рапорт, яким повідомлено про відсутність на ранковому шикуванні 22.10.2020 о 08:00 командира взводу безпілотних авіаційних комплексів старшини ОСОБА_1 /а.с. 82/.
Позивач приступив до виконання обов`язків військової служби лише 26.10.2020 о 08:00.
Свою відсутність на службі у період з 8:00 22.10.2020 до 8:00 26.10.2020 старшина ОСОБА_1 пояснив раптовим погіршенням здоров`я, зазначивши, що ним було викликано швидку допомогу 22.10.2020, яка по приїзду встановила попередній діагноз - міжреберна невралгія. При цьому старшина ОСОБА_1 зазначив, що про такі обставини лише підлеглих військовослужбовців: старшого солдата ОСОБА_4 та солдата ОСОБА_2 .
Разом з цим, свою відсутність на службі 23.10.2020, 24.10.2020, 25.10.2020 старшина ОСОБА_1 пояснити не зміг; командування в/ч НОМЕР_1 про відсутність на службі не повідомляв.
У ході службового розслідування встановлено, що до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 у період з 22.10.2020 по 27.10.2020 позивач не звертався, як і не звертався до військового шпиталю м. Полтави чи до будь якого із закладів охорони здоров`я за місцем його знаходження/проживання, а в цей час знаходився вдома.
Екстреною медичною допомогою 22.10.2020 позивачу було зроблено ін`єкції знеболюючих ліків, госпіталізації він не потребував, що за висновком службового розслідування вказує на відносно задовільний стан здоров`я позивача.
Під час розслідування опитано посадових осіб в/ч НОМЕР_1 , які пояснили, що позивач у період з 22.10.2020 до 26.10.2020 на телефонні дзвінки не відповідав (телефон було вимкнено), а також жодним чином не повідомляв про причини своєї відсутності на службі. Крім того військовослужбовець ОСОБА_2 зазначив, що позивач не повідомляв ні йому, ані ОСОБА_4 про причини відсутності у період з 22.10.2020 по 26.10.2020.
До медичного пункту в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернувся лише 27.10.2020 та був оглянутий лікарем медичного пункту лейтенантом медичної служби ОСОБА_5 , який пояснив, що стан позивача був відносно задовільний, йому рекомендоване медикаментозне лікування.
У ході розгляду справи судом позивач наведені обставини не спростував, зазначивши, що причиною відсутності на військовій службі слугувало раптове погіршення його стану здоров`я.
Оцінюючи зазначені доводи позивача, суд виходить з такого.
У силу статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника /стаття 14 Статуту внутрішньої служби/.
А відповідно до статті 254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Отже, у разі погіршення стану здоров`я позивач був зобов`язаний повідомити про це свого безпосереднього начальника - командира в/ч НОМЕР_1 , чого ОСОБА_1 здійснено не було.
Статтями 256, 257 Статуту внутрішньої служби визначено, що офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.
Відповідно до пункту 2.3.4 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, накази по стройовій частині видаються з питань щодо звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я і виходу на службу після хвороби.
Пунктом 24.10 Додатку №1 до цієї Інструкції передбачено, що підставою для видачі наказу про надання звільнення від виконання службових обов`язків військовослужбовцю є довідка лікаря.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що підставою для невиходу на службу є звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, оформлене відповідним наказом командира військової частини на підставі довідки лікаря, у якому зазначається термін такого звільнення відповідно до рекомендації лікаря.
За встановлених обставин суд визнає доведеним, що позивач за медичною допомогою до медичного пункту в/ч НОМЕР_1 у період з 22.10.2020 до 26.10.2020 не звертався, як і не звертався до військового шпиталю м. Полтави чи до будь якого із закладів охорони здоров`я за місцем його знаходження/проживання, відповідних довідок про необхідність звільнення його від виконання службових обов`язків не отримував та не надавав.
При цьому лист зворотнього зв`язку від 22.10.2020 №188817, виданий Полтавським обласним центром екстреної медичної допомоги, не містить рекомендацій про необхідність звільнення позивача від виконання службових обов`язків.
Крім того, до командира чи то інших посадових осіб в/ч НОМЕР_1 у цей період не звертався та дозволу на невихід на службу не отримував, а вийшовши на службу 26.10.2020 не надав доказів того, що він потребував звільнення від виконання службових обов`язків у період з 22.10.2020 по 26.10.2020.
Наведені обставини також підтвердили заслухані судом як свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 та проходили військову службу під безпосереднім керівництвом ОСОБА_1 у складі взводу безпілотних авіаційних комплексів.
Суд також враховує пояснення зазначених військовослужбовців про те, що з огляду на невихід старшини ОСОБА_1 на військову службу у період з 22.10.2020 до 26.10.2020 взвод безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 фактично залишився без командира у особливий період, що значно вплинуло на можливість виконання взводом завдань військової служби.
Окрім того, свідки повідомили, що факти запізнення, неявки старшини ОСОБА_1 на військову службу, недотримання військової дисципліни мали систематичний характер.
За вищевикладених обставин суд констатує, що факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку та порушення ним військової дисципліни в умовах дії в Україні особливого періоду підтверджений за результатами службового розслідування та не спростований у ході розгляду цієї справи у суді.
З приводу посилань позивача на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 18.01.2021 у справі №545/2938/20, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП закрито, суд звертає увагу на такі обставини.
Згідно з частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Водночас, як визначено частиною сьомою цієї статті, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Суд зауважує, що предметом цього спору є правомірність звільнення позивача з військової служби через службову невідповідність у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку. Рішення про звільнення позивача з військової служби прийняте відповідачем за результатами службового розслідування, яким у повній мірі встановлені та підтверджені факти відсутності позивача на військовій службі у період з 22.10.2020 до 26.10.2020.
Таким чином, висновок Полтавського районного суду Полтавської області про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП (самовільне залишення військової частини у особливий період), викладений у постанові цього суду від 18.01.2021 у справі №545/2938/20, безпосередньо не впливає на висновок суду у цій справі щодо дотримання позивачем службової дисципліни.
Суд з повагою ставиться до участі позивача в антитерористичній операції та жодним чином не применшує його заслуги, у т.ч. щодо захисту Батьківщини, про що, зокрема, свідчать надані ОСОБА_1 разом з позовною заявою копії публікацій у друкованих засобам масової інформації та відомості про нагородження почесною грамотою Полтавської райдержадміністрації /а.с. 13-15/.

Поряд з цим суд враховує, що факт відсутності позивача на військовій службі упродовж п`яти днів з 22.10.2020 до 26.10.2020, не повідомлення безпосереднього керівника про причини такої відсутності, а також не надання доказів, що свідчили б про наявність поважних причин неявки на службу у своїй сукупності свідчать про вчинення позивачем порушення вимог військової дисципліни.
Суд також враховує, що при прийнятті рішення про вид дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до позивача за вчинене ним порушення військової дисципліни, відповідач правомірно урахував наявність у ОСОБА_1 чинних дисциплінарних стягнень (догана за неналежне виконання службових обов`язків, сувора догана за виконання службових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння, догана за неналежне ведення журналів бойової підготовки /а.с. 101 - зворот/).
Фактом застосування до позивача ряду дисциплінарних стягнень спростовуються його доводи про сумлінне ставлення до військової служби та виконання військових обов`язків за посадою.
Окрім того, службовою характеристикою від 06.11.2020 старшина ОСОБА_1 охарактеризований як недисциплінований та безграмотний військовослужбовець з відсутністю мотивації до проходження військової служби, за висновком - займаній посаді не відповідає /а.с. 100/.
За наведених обставин відповідач правомірно вважав, що попередні притягнення до адміністративної відповідальності та дисциплінарні стягнення, накладені на старшину ОСОБА_1 , не дали виховного результату; офіцер ставлення до військової служби не змінив, не виправив своєї поведінки зразковим виконанням службових обов`язків, продовжив порушувати військову дисципліну та правопорядок.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Здійснивши ретельний аналіз повідомлених учасниками справи обставини та дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку, що матеріалами справи у їх сукупності підтверджено факт вчинення позивачем порушення військової дисципліни, що полягало у відсутності за місцем несення служби у період з 20 до 26 жовтня 2020 року без поважних причин. Названий факт встановлений за результатами повного і всебічного службового розслідування та підтверджений належними доказами.
Натомість, позивачем не спростовано висновки службового розслідування, не повідомлено суду обставин поважності відсутності за місцем несення військової служби у період з 20 до 26 жовтня 2020 року та не доведено належними і достовірними доказами правомірність його вимог.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що спірні накази відповідають вимогам щодо правомірності індивідуальних актів суб`єкта владних повноважень, визначених у частині другій статті 2 КАС України, а тому підстав для визнання їх протиправними та скасування немає.
Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, адже такі вимоги є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з військової служби.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є учасником бойових дій.
Відповідачі доказів понесення судових витрат до суду не надали.
З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачами, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-78, 90, 193, 194, 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій і рішень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 26 липня 2021 року.

Суддя О.О. Кукоба