Справа № 460/8382/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2021 року м. Рівне №460/8382/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Д.М.,

відповідача: представник Нестерчук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), в якій просить суд, з врахуванням заяви про зміну предмету позову визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №08 від 07.06.2021 року, №08 від 07.06.2021 року, №08 від 07.06.2021 року, №08 від 07.06.2021 року, №08 від 07.06.2021 року, №08 від 07.06.2021 року, №08 від 07.06.2021 року, №08 від 07.06.2021 року, вимогу №Ф-22145-13 від 07.07.2021 року про сплату боргу (недоїмки), вимогу №Ф-08 від 07.06.2021 року про сплату боргу (недоїмки) та рішення №08 від 07.06.2021 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що посадовими особами контролюючого органу фактично проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 , оскільки вона проводилась в приміщенні контролюючого органу, що не відповідає виду перевірки, призначеної наказом від 21.04.2021 року №784-п, як документальна позапланова виїзна перевірка. В свою чергу, ПК України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкової органу. Зазначає, що підтвердила факт отримання товару від ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 належними та допустимими доказами, що описані в акті перевірки, а також підтвердила рух активів за наслідками отримання таких товарів згідно банківських документів. У зв`язку із таким обставинами, спростовується твердження відповідача про неможливість факту поставки ТМЦ, а саме деревного вугілля з врахуванням відсутності найманих працівників, виробничих потужностей, способу транспортування до місця поставки та відсутні виплати доходів на користь інших СПД щодо придбання деревного вугілля в останніх.

Просить позов задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що позивачем до перевірки не надано документів, що засвідчують якість, походження ТМЦ та спосіб транспортування до місця поставки, що відображені в бухгалтерському та податковому обліку за паперовими носіями з назвою « Видаткова накладна », виписаними за реквізитами ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 . Сукупність вищенаведених ознак вказує на неможливість факту поставки ТМЦ та відсутні виплати доходів на користь інших СПД щодо придбання деревного вугілля в останніх. За результатами описаних порушень позивач з 01.01.2019р. мала самостійно перейти на загальну систему оподаткування у зв`язку зі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку. Сума отриманого доходу за 2018 року становила 1 488 098,61 грн. При переході із спрощеної системи оподаткування на загальну платник податків зобов`язаний зареєструватися платником ПДВ відповідно до вимог до п. 181.1 ст. 181, п. 183.4 ст. 183 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VI (із змінами та доповненнями). Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі.

В судове засідання 04.08.2021 року прибули представники учасників справи, які підтримали свої позиції, викладені в позовній заяві та відзиві.

Розглянувши позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

В період з 22.04.2021 року по 28.04.2021 року працівником Головного управління ДПС у Рівненській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.02.2018 року по 25.09.2019 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.02.2018 року по 25.09.2019 року.

За результатами такої перевірки було складено акт №2895/17-00-07-08/ НОМЕР_1 від 07.05.2021 року, згідно висновків якого, перевіркою порушення:

- ч. 2 пп. 293.4 ст. 293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме, заниження суми єдиного податку за 2018 рік на 215 768,80 грн.;

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5 п. 177.11 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік до контролюючого органу по граничному строку подання 11.02.2019 року та за 2019 року - до 10.02.2020 року не подані;

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 та 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами і доповненнями), а саме для перевірки не надано в повному обсязі документи, обов`язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), а саме: заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 115 675,56 грн., в тому числі за 2019 рік - на 115 675,56 грн.;

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 267 959,64 грн., в тому числі: за 2019 рік - 267 959,64 грн. (1 488 664,64 грн. * 18%);

- підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями, а саме заниження суми військового збору на 22 329,97 грн., в тому числі: за 2019 рік - 22 329,97 грн. (1 488 664,64 грн. * 1,5%).

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 194.1.1. п. 194.1 ст. 194 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями), з врахуванням норм пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 Розділу ІІ ПКУ, а саме, заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість 297 727 грн., в тому числі за січень 2019 року на 62 238 грн., лютий 2019 року на 24 948 грн., березень 2019 року на 37 255 грн., квітень 2019 року на 103 452 грн., червень 2019 року на 69 834 грн.;

- п. 201.4 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями), а саме: не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні на податкові зобов`язання за проведені готівкові операції з реалізації товарів кінцевому споживачу на загальну суму 297 727 грн., в тому числі за січень 2019 року на 62 238 грн., лютий 2019 року на 24 948 грн., березень 2019 року на 37 255 грн., квітень 2019 року на 103 452 грн., червень 2019 року на 69 834 грн.;

- пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями), а саме неподання податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року, березень 2019 року, квітень 2019 року, червень 2019 року;

На підставі таких висновків акту перевірки ГУ ДПС у Рівненській області прийнято наступні рішення:

1. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким збільшено суму грошових зобов`язань з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 269 711 грн., з яких 215 768,80 грн. - за податковими зобов`язаннями та 53 942,20 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

2. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким збільшено суму грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 334 949,55 грн., з яких 267 959,64 грн. - за податковими зобов`язаннями та 66 989,91 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

3. вимога №Ф-08 від 07.06.2021 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 115 675,56 грн.;

4. рішення №08 від 07.06.2021 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 23 135,11 грн.

5. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким збільшено суму грошових зобов`язань з військового збору в розмірі 27 912,47 грн., з яких 22 329,97 грн. - за податковими зобов`язаннями та 5 582,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

6. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 372 166,25 грн., з яких 397 733 грн. - за податковими зобов`язаннями та 74 433,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

7. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 148 866,50 грн. за не реєстрацію податкових накладних;

8. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 680 грн. за неподання декларацій про майновий стан і доходи;

9. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1 020 грн. за не забезпечення зберігання в повному обсязі первинних документів;

10. податкове повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1 360 грн. за неподання декларацій з податку на додану вартість.

Надаючи оцінку встановленим під час перевірки порушенням, суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 61.2 статті 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Види перевірок, які контролюючі органи мають право проводити, визначені статтею 75 ПК України, пунктом 75.1 якої визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до пункту 79.2 цієї статті, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Отже, з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вище вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки.

Як слідує з акту документальної позапланової виїзної перевірки №2895/17-00-07-08/ НОМЕР_1 від 07.05.2021 року, відповідачем чітко зазначено, що перевірка проведена у приміщенні Головного управління ДПС у Рівненській області.

Таким чином, посадовими особами контролюючого органу фактично проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 , оскільки вона проводилась в приміщенні контролюючого органу, що не відповідає виду перевірки, призначеної наказом від 21.04.2021 року №784-п, як документальна позапланова виїзна перевірка.

В свою чергу, ПК України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкової органу. Саме така позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 24.07.2020 року по справі №1.380.2019.001685.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Отже, неможливість проведення документальної виїзної перевірки за місцезнаходженням платника податків має бути пов`язана з недопуском посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, що, у свою чергу, має підтверджуватися відповідним актом про недопуск.

При цьому проведення перевірки у встановленому законом порядку є передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень, а тому в разі недотримання встановлених вимог та, як наслідок, визнання перевірки протиправною, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень (постанова Верховного Суду від 13.06.2019 року по справі №825/1747/17).

Враховуючи порушення порядку проведення перевірки, суд приходить до висновку, що наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимог та рішень також не можуть бути визнані правомірними, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо суті порушень, встановлених відповідачем, то, як вбачається з акту перевірки, до перевірки позивачем не надано документів, що засвідчують якість, походження ТМЦ та спосіб транспортування до місця поставки, що відображені в бухгалтерському та податковому обліку за паперовими носіями з назвою «Видаткова накладна», виписаними за реквізитами ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 . Сукупність вищенаведених ознак вказує на неможливість факту поставки ТМЦ, а саме деревного вугілля з врахуванням відсутності найманих працівників, виробничих потужностей, способу транспортування до місця поставки та відсутні виплати доходів на користь інших СПД щодо придбання деревного вугілля в останніх. В порушення ч. 2 п. 293.4 ст. 293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) доходи від здійснення таких операцій (оптова торгівля деревиною) ФОП ОСОБА_1 не відобразила в рядку 09 декларації платника єдиного податку за 2018 рік, не оподаткувала за ставкою 15% та не сплатила до бюджету. Крім того, з січня 2019 року підприємцем не здійснено перехід на сплату інших податків і зборів визначених Податковим Кодексом в порядку ч. 7 пп. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями). Враховуючи вищенаведене, відповідно до вимог ч. 2 п. 293.4 ст. 293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), ставка єдиного податку до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 становить 15 відсотків. З результаті встановленого порушення ч. 2 пп. 293.4 статті 293 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), проведеною перевіркою встановлено заниження єдиного податку за 2018 рік на 215 768,80 грн.

Щодо твердження відповідача про неможливість факту поставки, то суд зазначити наступне.

Згідно з абз. 1 та абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 05.11.2019 року по справі за №804/1571/15, за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

ОСОБА_1 підтвердила факт отримання товару від ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 належними та допустимими доказами, що описані в акті перевірки, а також підтвердила рух активів за наслідками отримання таких товарів згідно банківських документів. Щодо часткової відсутності документів по господарських операціях з ТОВ «Карбоніс», ТОВ «MAP-СОФ» та ТОВ «ПАВЛІНТАЙМ», то платник повторно надавав видаткові накладні та специфікації до договорів, які не зазначені в акті перевірки, до заперечень на акт перевірки.

Щодо твердження в акті перевірки про неможливість ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 здійснити поставку товару, то як зазначено в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 року по справі №802/31/17-а, будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічних звірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Посилання контролюючого органу на наявність актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення актів про неможливість проведення звірок будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Суд зазначає, що, стверджуючи про неможливість поставки товару контрагентами ФОП ОСОБА_1 , відповідачем не проводилися зустрічні звірки з ними.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №П/811/3228/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такі ж висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі №826/6245/18, а саме: не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

У постанові від 13.10.2020 року у справі № 0340/1408/18 Верховний Суд зазначив, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються при визначенні фінансового результату, та права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

При цьому, суд зазначає, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 року у справі №826/16601/18 зазначив, що не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника на формування витрат та податкового кредиту від дотримання податкової дисципліни його контрагентом - постачальником товару (послуг). Порушення постачальником товару (послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для позбавлення іншого платника - покупця товару (послуг) права на формування витрат та податкового кредиту, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (постанова Верховного Суду від 05.11.2019 року по справі за №804/1571/15).

Отримання та оприбуткування платником податків придбаних у контрагентів товарів підтверджується даними бухгалтерського обліку і первинними документами. Факт використання у господарській діяльності ОСОБА_1 придбаних товарів не заперечується також і відповідачем.

Щодо наявної інформації з баз даних податкового органу, то у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі №804/939/16 зроблено висновок, що податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Щодо відсутності сертифікатів якості, то такі документи не є документами бухгалтерського обліку чи податкового обліку, які засвідчують факт вчинення господарської операції. Така правова позиція сформована Верховним Судом та відображена, зокрема, у постанові від 20.03.2020 року у справі №813/1872/13-а. Крім того, суд зазначає, що в договорах з постачальниками товару відсутнє посилання на обов`язкову наявність паспортів якості.

Щодо посилання в акті перевірки на відсутність товарно-транспортних накладних як підтвердження нереальності господарських операцій з поставки товарів, то таке є безпідставним, оскільки товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг і підставою для формування витрат за такі послуги. Відсутність товарно-транспортної накладної ще не свідчить про безумовний безтоварний характер господарської операції з поставки товарів у цілому, так само як і відсутність сертифікатів якості на товар. Таку позицію висвітлив Верховний Суд в постанові від 26.06.2018 року в справі №826/548/17. Крім того, усі відвантаження товару, які здійснювались за весь період діяльності, здійснювались виключно транспортом покупця, тому ніякої документації щодо транспортних послуг у ОСОБА_1 не має, адже замовлення транспортних послуг та їх оплату здійснювали компанії покупці товару і позивач до перевезень товару ніякого відношення не мала.

Щодо твердження в акті перевірки на відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів то слід врахувати, що їх відсутність не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Таку позицію висвітлив Верховний Суд в постанові від 07.08.2018 року в справі №808/760/16.

Щодо ставки єдиного податку до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платника єдиного податку, то суд враховує наступне.

Згідно акту перевірки, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є «Неспеціалізована оптова торгівля» - код 46.90. Цей клас включає: оптову торгівлю різним асортиментом товарів без будь-якої визначеної спеціалізації.

Таким чином, платник податків здійснював господарську діяльність з продажу товарів (деревного вугілля), яка зазначена в реєстрі платника єдиного податку.

Враховуючи вищенаведене, відсутнє порушення ФОП ОСОБА_1 ч. 2 пп. 293.4 ст. 293 Податкового Кодексу України в частині заниження суми єдиного податку за 2018 рік на суму 215 768,80 грн.

Крім того, як встановлено судом, згідно акту перевірки, враховуючи порушення, зазначені у пункту 2.1. цього акту, починаючи з січня 2019 року ФОП ОСОБА_1 повинна була перейти на загальну систему оподаткування. Фактично ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог пп. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) в період з 01.01.2019р. по 25.09.2019р. перебувала на спрощеній системі оподаткування. Проведеною перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено заниження загального оподаткованого доходу на 1 488 664,64 грн., в тому числі за 2019 р. на 1 488 664,64грн., чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями). За результатами описаних порушень у п. 2.1.2. «Перевірка правильності ведення результатів фінансово-господарської діяльності, правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету єдиного податку» акту перевірки, платник податків ОСОБА_1 з 01.01.2019р. мала самостійно перейти на загальну систему оподаткування у зв`язку зі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку. Сума отриманого доходу за 2018 року становила 1 488 098,61 грн. При переході із спрощеної системи оподаткування на загальну платник податків зобов`язаний зареєструватися платником ПДВ відповідно до вимог до п. 181.1 ст. 181, п. 183.4 ст. 183 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VI (із змінами та доповненнями). Отже, ФОП ОСОБА_1 підлягає обов`язковій реєстрації як платник ПДВ (п. 181.1. ст. 181 Кодексу).

Проте, суд зазначає, що оскільки порушення, встановлені в п. 2.1 акту перевірки, спростовані вище по тексту рішення, тому відсутні підстави для перебування ФОП ОСОБА_1 на загальній системі оподаткування у 2019 році та відповідних донарахувань ПДВ, ПДФО, єдиного внеску та військового збору за цей період.

З цих же підстав і відсутні порушення в частині не подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018-2019 роки, податкових декларації з ПДВ та відсутності Книги обліку доходів і витрат, оскільки в цей період ФОП ОСОБА_1 правомірно перебувала на спрощеній системі оподаткування.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що спірні податкове повідомлення-рішення, вимоги та рішення відповідача не відповідають критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, наведеним у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, так як прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з придбання товарів позивачем цілям та завданням діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про те, що придбання товарів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська,12,м.Рівне,33023, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №08 від 07.06.2021, №08 від 07.06.2021, №08 від 07.06.2021, №08 від 07.06.2021, №08 від 07.06.2021, №08 від 07.06.2021, №08 від 07.06.2021, №08 від 07.06.2021, вимоги №Ф-08 від 07.06.2021, №Ф-22145-13 від 07.07.2021 про сплату боргу (недоїмки) та рішення №08 від 07.06.2021 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська,12,м.Рівне,33023, ) судовий збір у розмірі 11350 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06 серпня 2021 року

Суддя В.В. Щербаков