Справа № 821/1142/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

10 серпня 2021 р. м. ХерсонСправа № 821/1142/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді: Ковбій О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про порушення прав позивача в адміністративній справі за позовом .

встановив:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Міністерства оборони України, у якому, з урахуванням заяви від 21.08.2018 року про внесення змін до адміністративного позову, просив суд: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 : нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року; нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну в розмірі двох місячних окладів грошового утримання: за 2004 рік доплата, за 2005 року в повному розмірі; нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2005 рік; нарахувати та виплатити грошову винагороду за тривалу безперервну військову службу за строк 15 років в розмірі одного окладу грошового утримання; нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного окладу грошового утримання за 2005 рік; нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення; нарахувати та виплатити компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати; нарахувати та видати належні предмети речового майна згідно норм забезпечення за період: 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року; нарахувати та видати продовольчий пайок за нормами харчування Збройних Сил України за нормою № 2 - льотною з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року; період служби з 1 січня 2004 року по 25 грудня 2005 року зарахувати за пільговою вислугою років - один місяць служби за два місяці служби: 1 рік 7 місяців 25 днів за 3 роки 3 місяці 20 днів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 : нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року; нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2005 рік; нарахувати та виплатити грошову винагороду за тривалу безперервну військову службу за строк 15 років в розмірі одного окладу грошового утримання; нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного окладу грошового утримання за 2005 рік; нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення; нарахувати та виплатити компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати; нарахувати та видати належні ОСОБА_1 предмети речового майна згідно норм забезпечення за період: 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року; нарахувати та видати продовольчий пайок за нормами харчування Збройних Сил України за нормою № 2 - льотною з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року в сумі 28780,98 грн. без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 з 30.01.2006 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати ОСОБА_1 донарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року в сумі 28780,98 грн. відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 року № 159. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 821/1142/18 відмовлено.

Окремою ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року: "З метою усунення причин та умов, що призвели до порушення Військовою частиною НОМЕР_1 вимог законодавства при виконанні постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 821/1142/18, що набрала законної сили, наведені факти довести до відома командира Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України для вжиття відповідних заходів реагування. Про прийняте рішення за наслідками розгляду окремої ухвали протягом місяця з дня її надходження повідомити П`ятий апеляційний адміністративний суд.".

Постановою Верховною Суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, окрему ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року - залишено без змін.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 821/1142/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

25.12.2020 року засобами поштового зв`язку позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправною бездіяльність відповідача по виконанню рішення суду по справі № 821/1142/18 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з наведеним судовим рішенням, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року - залишено без змін.

В подальшому, позивач знову звернувся до суду з заявою в порядку ст.383 КАС України 17.07.2021 року. Ухвалою суду від 21.07.2021 року заяву повернуто в зв`язку з недодержанням вимог до оформлення такої заяви.

03.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про порушення прав позивача, в якій просив постановити окрему ухвалу про неналежне виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 та порушення прав позивача.

В обґрунтування заяви вказує, що відповідачем не виконано в повному обсязі постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі №821/1142/18 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати ОСОБА_1 донарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року в сумі 28780,98 грн.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 383 КАС України, заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Таким чином, вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності.

У свою чергу, як визначено в ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до вимог статті 2 вказаного Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" врегульовано, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

При цьому, подана у даній справі в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України заява до передбаченого частиною 2 статті 3 Закону "Про судовий збір" вичерпного переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, не відноситься.

З системного аналізу викладених положень, вбачається, що на позивача покладено обов`язок сплати судового збору за подання відповідної заяви до суду як процесуальним законодавством, так і Законом України "Про судовий збір".

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача закріплених у статті 5 Закону "Про судовий збір" пільг останній не надав.

Аргументи ж позивача відносно того, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд вважає помилковими в силу того, що даний спір не є виключно справою про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Предметом позову, окрім іншого, було право позивача на компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати. Не виконання, на думку позивача, рішення саме в цій частині стало підставою для його звернення з заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Аналогічного висновку, щодо необхідності сплати судового збору в справах про компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати дійшла й Велика палата Верховного суду в постанові від 30.01.2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) вказавши, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.".

Втім, позивачем, в порушення вимог пункту 9 частини 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України документа про сплату судового збору не надано, дійсних підстав для звільнення його від сплати судового збору не зазначено.

Враховуючи те, що подана позивачем в порядку ст. 383 КАС України заява не відповідала вимогам, визначеним п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, суд застосовує наслідки, передбачені ч.5 ст. 383 КАС України.

Аналогічні висновки щодо необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку статті 383 КАС України відображені також у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 807/220/18 (провадження № К/9901/6667/19), від 25 червня 2020 року по справі № 0240/2226/18-а, від 06 квітня 2020 року по справі №9901/988/18.

Крім цього, керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ЄСПЛ, серед іншого зазначає, що: "...Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів" (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія-97" проти України" (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Тобто, встановлені процесуальним кодексом вимоги щодо змісту та форми заяви обов`язкові до виконання усіма учасниками процесу та їх дотримання перевіряється судом.

Крім наведеного суд зазначає, що відповідно ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

При розгляду попередніх заяв позивача, поданих в порядку ст. 383 КАС України, П`ятим апеляційним адміністративним в постанові від 31.03.2021 року судом визначено, що датою, з якої слід розпочинати обрахунок десятиденного строку звернення до суду з такого роду заявою є 17.12.2020 року - дата ухвали суду про відмову в задоволенні заяви в порядку ст. 382 КАС України.

Тобто, граничною датою звернення до суду з заявою в порядку ст.383 КАС України було 28.12.2020 року, тоді як дана заява, згідно відмітки на конверті, направлена до суду 01.08.2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку на 8 місяців. В заяві позивач вказує, що йому стало відомо про порушення прав в лютому 2020 року, тобто, за власними твердженнями позивача десятиденний строк пропущено на півтора року.

В якості доказів наявності поважних підстав пропуску строку позивач стверджує, що його зверненню перешкоджав попередній розгляд його заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України в суді першої та апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку наведеній підставі суд зазначає, що законодавство не містить визначення поважних причин пропуску строку, але, як правило, поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Судом встановлено, що в період з 29.12.2020 року по 08.07.2021 року в провадженні Херсонського окружного адміністративного суду, а в подальшому - П`ятому апеляційному адміністративному суді знаходилась заява позивача, подана ним в порядку ст. 383 КАС України в рамках цієї ж адміністративної справи.

Разом з тим суд зазначає, що, по-перше, розгляд попередньої заяви позивача, поданої в порядку ст. 383 КАС України не є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки не створює дійсних перепон для звернення позивача до суду.

По-друге, суд звертає увагу на невідповідність дійсності тверджень позивача відносно того, що за наслідками розгляду попередньої заяви її залишено без задоволення через наявність недоліків в оформленні. Насправді заяву позивача розглянуто по суті та відмовлено в її задоволенні ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду. Тому, пропуск позивачем строку звернення до суду не пов`язаний з допущенням ним недоліків в оформленні попередньої заяви.

Отже, вказані позивачем причини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не носять ознак об`єктивності та непереборності.

Таким чином, суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав в порядку ст.383 КАС України.

Керуючись ст. 241, 248, 383 КАС України, суд

ухвалив:
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Відмовити в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду з заявою від 01.08.2021 року, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заяву ОСОБА_1 , подану у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про порушення прав позивача при виконанні постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2019 року по справі №821/1142/18 повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя О.В. Ковбій