Справа № 260/1620/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2021 рокум. Ужгород№ 260/1620/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Грин-Лумей В.Г.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представника - адвоката Гайду О.І.

відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - представник Гаврішка П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить:

1. Визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Закарпатській області щодо прийняття Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком та відповідно скасувати оскаржуване рішення.

2. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи періоди роботи згідно записів в трудовій книжці, а саме:

-з 01.08.1983р. по 10.11.1987 р. в Закарпатському виробничому художньо - оформлюваному комбінаті ( Закарпатский производственный художественно - оформительский комбинат);

- з 22.11.1987р по 16.08.1989р. в Хустській дитячій школі мистецтв;

-з 26.12.1989р по 24.02.1994р в Парку культури «Дружба».

3.Зобов`язати призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з моменту набуття права, а саме з 19 січня 2021 року по заяві від 15.01.2021р.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи необхідний стаж роботи для призначення пенсії за віком позивач звернувся 15 січня 2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви ним було додано всі необхідні документи.

Однак, рішенням Головного Управління ПФУ в Закарпатській області № 51 від 25.01.2021 року відповідачем відмовлено в призначенні позивачу пенсії по віку згідно п. 1 ст. 2б Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із-за відсутності необхідного 27-ми річного стажу роботи. Згідно даного рішення відповідачем підтверджено для призначення пенсії лише страховий стаж 18 років. До страхового стажу відповідачем не враховано період роботи позивача : з 01.08.1983р. по 10.11.1987 р. в Закарпатському виробничому художньо-оформлюваному комбінаті (Закарпатский производственный художественно - оформительский комбинат); з 22.11.1987р по 16.08.1989р. в Хустській дитячій школі мистецтв; з 26.12.1989р по 24.02.1994р в Парку культури «Дружба».

За наведених обставин, відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. З діями відповідача щодо не врахування в страховий стаж позивача вищевказаний періодів роботи позивач не погоджується повністю. Вважає рішення відповідача в цій частині протиправним.

01 червня 2021 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов. Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням прийнято рішення за №51 від 25.01.2021 р. про відмову у призначенні пенсії. Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відповідність дій Головного управління нормам чинного законодавства, якими врегульовані наявні спірні правовідносини, повідомляють про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи, трудову книжку позивача, суд дійшов до наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

15 січня 2021 р. до відділу обслуговування громадян №8 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України надійшла заява позивача про призначення пенсії. До заяви були додані: трудова книжка, військовий квиток, диплом, довідка про підтвердження стажу №114 від 13.11.2020 р. довідка з ДПС про перебування на обліку №1178/П/07-16-1203 від 03.12.2020 р.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято " Рішення за №51 від 25.01.2021 р. про відмову у призначенні пенсії", в якому зазначено наступне:

-Відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними Законом України "Про заходи щодо забезпечення реформування пенсійної системи" №2148-УІІІ від 03.10.2017р, починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31.12.2020 року не менше 27 років., з 01.01.2021 р по 31.12.2021 року не менше 28 років.

Згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача становить 18 р.0 м. д.

До стажу не зараховані періоди: - з 01.08.1983р. по 10.11.1987 р. в Закарпатському виробничому художньо-оформлюваному комбінаті (Закарпатский производственный художественно - оформительский комбинат) ; з 22.11.1987р по 16.08.1989р. в Хустській дитячій школі мистецтв; - з 26.12.1989р по 24.02.1994р в Парку культури «Дружба», так як записи про даний період не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993№ 58.

В разі надання уточнюючих довідок страховий стаж може бути переглянутий.

Відповідно до п. 2 ст. 26 ЗУ "ПРо загальнообовязкове деравжне пенсійне страхування" право на пенсію Ви набудете після досягнення віку 65 років.

У довідці виданою Школою мистецтв міста Хуст №1 від 11.02.2021р., зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював у Хустській дитячій школі мистецтв з 22.11.1987р по 16.08.1989р. , згідно Наказу №81 від 30.06.1989 р.

Період роботи з 26.12.1989р по 24.02.1994р в Парку культури «Дружба», підтвердженій довідкою неможливо, оскільки документи по даному підприємству в архів на зберігання не передавалися, що підтверджується архівною довідкою, виданою Архівним відділом Хустської РДА №7 від 14.01.2021р.

Згідно оглянутої в судовому засіданні трудової книжки позивача НОМЕР_1 трудової книжки :

- запис № 8,9 містить записи про роботу на посаді викладача в Хустську дитячі школу мистецтв, що скріпленою печаткою та відповідними наказами.

-записи № 10,11,12 містять дати прийняття позивача на роботу в Парк культури "Дружба" згідно Наказу № 54 від 26.11.89 року та звільнення у звязку з ліквідацією згідно Наказу№6від 24.02.1994 року., що завірено печаткою підприємства та скороченням штатів

-запис № 4 ,5,6,7 свідчать про роботу позивача художником -виконавцем в Хустському ХОК, що засвідчено печаткою на підставі наказів відповідно від 1983 року та 1987 року.

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили, що вони працювали з позивачем на підприємствах, періоди яких не зараховані пенсійним органом до стажу роботи позивача, записи про що містяться в їх трудових книжках.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Як передбачено частиною третьою статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема пенсія за віком.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а. за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Ч. 4 ст. 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2021 р по 31.12.2021 року не менше 28 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно статті 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

В даній справі спірним є питання зарахування роботи позивача з 01.08.1983р. по 10.11.1987 р. в Закарпатському виробничому художньо-оформлюваному комбінаті (Закарпатский производственный художественно - оформительский комбинат); з 22.11.1987р по 16.08.1989р. в Хустській дитячій школі мистецтв; з 26.12.1989р по 24.02.1994р в Парку культури «Дружба», тобто за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Нормами ст. 62 Закону №1788 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Отже, суд зазначає, що відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.

Крім того, суд зауважує, що відповідач пославшись на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 застосовує її до записів у трудовій книжці позивача, які зроблені раніше ніж сама Інструкція, що є недопустимим.

Крім того, суд також бере до уваги такі докази на підтвердження позиції позивача як покази свідків, допитаних в судовому засіданні.

Відтак, у відповідача відсутні правові підстави для виключення з стажу роботи-позивача періодів його роботи з 01.08.1983р. по 10.11.1987 р. в Закарпатському виробничому художньо - оформлюваному комбінаті (Закарпатський производственный художественно - оформительский комбинат); з 22.11.1987р по 16.08.1989р. в Хустській дитячій школі мистецтв; з 26.12.1989р по 24.02.1994 р в Парку культури «Дружба», за наявності трудової книжки, довідок, тощо, оскільки працівник не може відповідати за те чи інше оформлення довідок на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в численних постановах, зокрема в постанові від 21.02.2018 року у справі №6877975/17.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на призначення йому пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю пенсійного органу встановити відповідний стаж за наявності оригіналів трудової книжки яка є основним документом необхідним для його підтвердження.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії віком, спірних періодів.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ССПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ССПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ( № 44277/98).

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Водночас питання призначення пенсії в даному випадку з врахуванням документів, які повинні були враховані відповідачем, однак не прийняті всупереч встановленим обставинам та з порушенням зазначеного законодавства, вказаних судом, не входить до повноважень суду, а відноситься до компетенції пенсійного органу.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У "Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією", опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що "критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття".

На підставі наведеного позовні вимоги позовні підлягають задоволенню частково із за виключенням вимоги -призначити пенсію із зобовязанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із врахуванням включення до трудового стажу спірних періодів .

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст.139 КАСУ з врахуванням часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Закарпатській області № 51 від 25.01.2021 року .

3. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Закарпатській області ( до ) м. Ужгород, пл. Народна,4 зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2 періоди роботи згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , а саме:

- з 01.08.1983р. по 10.11.1987 р. в Закарпатському виробничому художньо - оформлюваному комбінаті (Закарпатський производственный художественно - оформительский комбинат);

- з 22.11.1987р по 16.08.1989р. в Хустській дитячій школі мистецтв;

- з 26.12.1989р по 24.02.1994 р в Парку культури «Дружба».

4. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Закарпатській області (до ) м. Ужгород, пл. Народна,4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2 подану ним 15.01.2021 року про призначення пенсії.

5. Стягнути з Головного управління ПФУ в Закарпатській області (до ) м. Ужгород, пл. Народна,4 на користь держави 454 (чотириста пятдесят чотири ) грн. судового збору.

6. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави 454 ( чотириста пятдесят чотири ) гривні грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09 серпня 2021 року.