Справа № 140/4506/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/4506/21 пров. № А/857/12597/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.,

за участю секретаря судового засідання Гром І. І.,

розглянувши у відкритому судового засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року (постановлену головуючим суддею Ковальчуком В. Д. у м. Луцьку) про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про стягнення грошового забезпечення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про стягнення недоплаченого середнього грошового забезпечення за період з 28 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року в розмірі 3 389,85 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України у зв`язку з тим, що є судові рішення, які набрали законної сили, винесені у спорі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.

Позивач не погодився з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу про закриття провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неналежно встановив підстави позову, що мало наслідком винесення оскаржуваної ухвали. Зазначає, що свої позовні вимоги до відповідача у даному спорі та у спорах, на які покликався суд, вважаючи, що рішення у цих спорах є тотожними, обґрунтовував різними обставинами і на час вирішення тотожних, на думку суду, спорів, обставин, на які він покликається у даному позові , не існувало.

В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, даний позов поданий до суду, оскільки позивач не погоджується з розміром його грошового забезпечення за період його служби у поліції з 28.02.2020 по 31.07.2020, яке нараховане і виплачене йому відповідачем, і просить стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області 3389,85 грн недоплаченого йому грошового забезпечення у зв`язку невиконанням відповідачем обов`язку, встановленого судовим рішенням у справі №140/123/20, про перерахунок його грошового забезпечення (на підставі зарахування йому до вислуги років періоду служби у податковій міліції).

Судом першої інстанції встановлено, що частково зазначені обставини були досліджені, так як позивач звертався до Волинського окружного адміністративного суду з позовними заявами про стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення, належного йому на підставі гарантій, передбачених частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), зокрема, за період з 28.02.2020 по 31.07.2020. У даних позовах ОСОБА_1 також просив суд врахувати при розрахунку середньоденного грошового забезпечення надбавку за стаж служби в поліції з урахуванням вислуги років з 13.05.2002 по 01.07.2010 у податковій міліції.

За результатами розгляду зазначених вище позовів Волинським окружним адміністративним судом винесено наступні рішення:

від 12.10.2020 у справі №140/5721/20 за період з 28.02.2020р. по 31.03.2020р.;

від 30.10.2020 у справі №140/6599/20 за період з 01.04.2020р. по 30.04.2020р.;

від 14.12.2020 у справі №140/7680/20 за період з 01.05.2020р. по 31.05.2020р.;

від 13.11.2020 у справі №140/9783/20 за період з 01.06.2020р. по 30.06.2020р.;

від 14.12.2020 у справі № 140/11711/20 за період з 01.07.2020р. по 31.07.2020р.

Даними рішеннями суду відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача щодо врахування при розрахунку середньоденного грошового забезпечення надбавки за вислугу років в поліції з урахуванням вислуги років з 13.05.2002 по 01.07.2010 у податковій міліції з огляду на передчасність таких вимог, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі № 140/123/20, яким зобов`язано врахувати у вислугу років період служби позивача у податковій поліції і зробити перерахунок його грошового забезпечення за час роботи в поліції, виходячи з більшої надбавки за вислугу років, набрало законної сили лише 15 вересня 2020 року. Тому саме з 15.09.2020 в Головного управління Національної поліції у Волинській області виник обов`язок щодо проведення перерахунку і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) за час служби в органах поліції з урахуванням вислуги років з 13.05.2002 по 01.07.2010 у податковій міліції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаними вище судовими рішеннями був вирішений спір між позивачем та Головним управлінням Національної поліції у Волинській області в частині вимог, що стосувались розміру грошового забезпечення позивача під час виконання ним служби за контрактом, але без врахування до вислуги років періоду служби у податковій міліції. Але судом першої інстанції залишено поза увагою, що хоч і предметом позовів було стягнення грошового забезпечення позивача, але підставою цих позовів слугувала відмова відповідача виплачувати позивачу грошове забезпечення на підставі частини третьої статті 119 КЗпП України як поліцейському, який прийнятий на військову службу за контрактом у Військову частину НОМЕР_1 на посаду головного сержанта - командира відділення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону. Відповідач вважав, що позивачу належить виплачувати грошове забезпечення на підставі Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, внаслідок чого грошове забезпечення було значно меншим, ніж те, яке би мав отримувати позивач на підставі частин другої, третьої статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, і у зв`язку з цим позивачем подавались щомісяця такі позови.

Натомість, у даному позові позивач зазначає, що його підставою є бездіяльність відповідача щодо неврахування до грошового забезпечення, виплачуваного йому на підставі судових рішень у справах №140/5721/20, №140/6599/20, 140/7680/20, 140/9783/20, 140/11711/20 (однотипні справи у вищезазначеному спорі), надбавки у розмірі 35% за вислугу років, яка би мала йому бути нарахована відповідачем відповідно до судового рішення у справі № 140/123/20, і обов`язок щодо врахування якої у його грошове забезпечення, що виник у ГУНП у Волинській області з 15.09.2020 - дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 140/123/20, відповідач після 15.09.2020 не виконує.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позови мають не лише відмінні підстави, але й предмети позову не є тотожними.

Разом з тим, слід зазначити, що за змістом положень пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Натомість, суд першої інстанції не проаналізував і не надав належної оцінки предмету та підставам позову у даній справі та у справах № 140/5721/20, № 140/6599/20, № 140/7680/20, № 140/9783/20, № 140/11711/20.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 238, 310, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року про закриття провадження у справі № 140/4506/21 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 05.08.2021