Справа № 200/1453/21-аАпелянтом надано клопотання про розгляд справи з
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року справа №200/1453/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., Сіваченка І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 200/1453/21-а (головуючий суддя І інстанції Шинкарьова І.В.), складеного в повному обсязі 19 квітня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та просить суд:

- визнати дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправними;

- скасувати рішення №5 від 13 січня 2021 року про відмову в призначенні пенсії згідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яке винесено Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області;

- Зарахувати позивачу, до стажу робіт за Списком №1, що дає право на призначення пенсії згідно п.1 ч.2 ст. 114 розділу Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи, які не були зараховані до пільгового стажу рішенням №5 від 13 січня 2021 року про відмову в призначенні пенсії, а саме:

- з 01 вересня 1980 року по 15 червня 1984 року як навчання у Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова по спеціальності гірничого техніка-електромеханіка

- з 06 липня 1984 року по 19 жовтня 1984 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- з 13 листопада 1984 року по 27 жовтня 1986 року як службу у рядах Радянської армії

- з 29 грудня 1986 року по 16 серпня 1989 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- з 10 липня 1992 року по 05 вересня 1994 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

- Зобов`язати відповідача призначити позивачу, пенсію згідно з п.1 ч.2 ст. 114 розділу XVI - 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02 січня 2021 року;

- Зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу, недоотриманої пенсії за Списком №1 у відповідності до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02 січня 2021 року до часу прийняття рішення суду за цим позовом;

- Встановити судовий контроль за виконанням рішення по цій справі;

- Дозволити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості за один місяць(а.с. 1-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13 січня 2021 року №5 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 . Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 січня 2021 року про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду викладених у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 90-96).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 200/1453/21-а в частині відмови у зарахування періоду навчання, служби в армії та праці до пільгового стажу та їх задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що суд першої інстанції не надав оцінки вказаним періодам, скасувавши рішення пенсійного фонду, що суперечить одно одному.(а.с. 107-111).

Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 ), внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27 жовтня 2020 року № 141-/55841, відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України 02.01.2021 року із заявою № 5 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058- ІV. До заяви було додано: заяву; трудову книжку серії НОМЕР_3 від 09 серпня 1983 року; диплом НОМЕР_4 від 12.06.1992 року; довідку про підтвердження пільгового стажу роботи № 110 від 13.02.2013 року надану ДП «Донецька енергетична компанія» ВП «Шахта імені Челюскінців»; довідка про підтвердження пільгового стажу роботи №109 13.02.2013 року; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 27.10.2020 року №1414-/5584; копію паспорта та ідентифікаційного коду.

Рішенням відповідача № 5 від 13 січня 2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що періоди роботи з 05.09.1983р. по 18.12.1983р, з 06.07.1984р. по 19.10.1984р., з 29.12.1986р по 16.08.1989р. згідно наданої довідки про пільговий стаж не зараховано, оскільки неможливо перевірити обґрунтованість видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, оскільки підприємство розташовано на тимчасово непідконтрольній українській владі території у м. Донецьку. Розглянувши надані документи було встановлено, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 39 років 9 місяців 4 дні. Пільговий стаж за списком 1 складає 0 років 1 місяць 3 дні.

Отже з тексту рішення відповідача встановлено, що їм не враховано інформацію, яку викладено у довідці про підтвердження пільгового стажу роботи позивача № 110 від 13.02.2013.

Як вбачається з розрахунку стажу до рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивачу зараховано вищезазначені періоди лише до страхового стажу, пільговий стаж відсутній.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу є таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, однак не надав оцінку спірним періодам навчання, праці та служби в армії, вказавши на достатній спосіб захисту прав позивача.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - чоловіки після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років га зазначених роботах.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

При цьому, за правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Трудова книжка серії НОМЕР_5 містить наступні записи про трудову діяльність позивача за спірні періоди (а.с. 17-27):

- з 06 липня 1984 року по 19 жовтня 1984 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» (записи № 7-8);

- з 29 грудня 1986 року по 16 серпня 1989 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» (записи № 1011);

- з 10 липня 1992 року по 05 вересня 1994 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» (записи № 14-15).

Зазначені записи завірені підписом начальника відділу кадрів та печаткою підприємства.

До матеріалів справи додано копію довідки про підтвердження пільгового стажу роботи № 110 від 13.02.2013 надану ДП «Донецька енергетична компанія» ВП «Шахта імені Челюскінців», з якої вбачається, що позивач працював повний робочий день на ВП «Шахта імені Челюскінців» з 05.09.1983 по 18.12.1983 електрослюсарем підземного; з 06.07.1984 року по 19.10.1984 року в якості підземного майстра; з 18.10.1984 позивача звільнено у зв`язку з призивом до Радянської армії; з 29.12.1986 по 16.08.1989 працював в якості підземного майстра; 15.08.1989 позивача звільнено у зв`язку з проходженням навчання (а.с. 37).

З довідки про підтвердження пільгового стажу роботи № 109 від 13.02.2013 вбачається, що позивач працював повний робочий день на ВП «Шахта імені Челюскінців» з 10.07.1992 по 05.09.1994 в якості підземного майстра (а.с. 36).

Відтак, записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періодів його роботи за спірні періоди, які належать до посад за Списком № 1, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи, а також матеріалами справи підтверджено проведення атестації робочого місця позивача (інформація зазначена у вищевказані довідці на а.с. 36).

Щодо неприйняття вказаних довідок колегія суддів зазначає наступне.

Місто Донецьк (в якому позивачем отримані вищевказані довідки про підтвердження пільгового стажу) відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону № 1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі ч. 1 ст. 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з ст. 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Положеннями ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Судова колегія вважає, що відсутність у позивача можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії, а тому посилання відповідача на ті обставини, що спірна довідка була отримана на території «ДНР» є безпідставними.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що неврахування довідок відповідачем є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Відтак, з огляду на підтвердження пільгового стажу роботи позивача записами в його трудовій книжці та наданими довідками, пенсійний орган мав достатні підстави для врахування спірних періодів роботи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач має право на зарахування періодів роботи

- з 06 липня 1984 року по 19 жовтня 1984 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- з 29 грудня 1986 року по 16 серпня 1989 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- з 10 липня 1992 року по 05 вересня 1994 року у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»

до пільгового стажу за Списком № 1 і ці періоди мають бути враховані при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії.

Щодо періоду навчання позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «д» ст. 56 Закону України « Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 34 Постанови Кабінету Міністрів України № 715 від 07 вересня 1993 року «Про затвердження положення про професійний навчально виховний заклад» у професійному навчально-виховному закладі організується ступінчасте навчання учнів. Кожний ступінь має професійну завершеність і підтверджується видачею диплома встановленого зразка. Завершення навчання у вищому професійному училищі за вищим ступенем надає випускникові високу робітничу кваліфікацію та кваліфікацію молодшого спеціаліста.

Теоретичне навчання учнів здійснюється в обладнаннях для цього навчальних кабінетах, лабораторіях, аудиторіях, інших приміщеннях; виробниче - у навчально-виробничих майстернях, дільницях, на полігонах, у навчальних господарствах, на навчально-виробничих підприємствах, а також на робочих місцях підприємств, на будівельних об`єктах тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Кабінету Міністрів України № 715 від 07 вересня 1993 року «Про затвердження положення про професійний навчально виховний заклад» час навчання у професійному навчально-виховному закладі зараховується до загального трудового стажу, а також до стажу роботи, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва без поважних причин між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує одного місяця.

З 01 вересня 1980 року по 15 червня 1984 року позивач навчався у Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова по спеціальності гірничого техніка-електромеханіка, що підтверджується дипломом (а.с. 28)

Як вбачається з трудової книжки з 06 липня 1984 року працював у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», з якої звільнений для служби в Радянській армії.

Згідно ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» за час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Враховуючи вищевикладене, період навчання позивача підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Щодо проходження військової служби, суд зазначає наступне.

З 01 січня 2006 року умови зарахуванням до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах часу проходження строкової служби та навчання у професійно-технічному навчальному закладі встановлені положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII та Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII із змінами внесеними до них Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» від 02 червня 2005 року № 2636-IV.

Законом № 2636 внесено наступні зміни до вищевказаних законів:

- абзац другий пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнити двома реченнями такого змісту: «Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах".

- частину першу статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» доповнити абзацом другим такого змісту: «Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на

пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах».

Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» передбачено розширення прав громадян при визначенні права на пенсію та проведення перерахунку раніше призначених пенсій у разі, якщо час навчання та час проходження військової служби не було враховано при призначенні пенсії.

Відтак, період служби в Радянській армії з 13 листопада 1984 року по 27 жовтня 1986 року має бути зарахований до пільгового стажу, оскільки, як після служби я працював на «пільговій» посаді з повним робочим днем під землею.

Відтак, період навчання та служби в Рядянській армії мають бути зараховані відповідачем при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 200/1453/21-а - змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 200/1453/21-а викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 січня 2021 року про призначення пенсії за віком на підставі п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду викладений у рішенні, зарахував до пільгового стажу ОСОБА_1 наступні періоди:

- з 01 вересня 1980 року по 15 червня 1984 року як навчання у Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова по спеціальності гірничого техніка-електромеханіка

- з 06 липня 1984 року по 19 жовтня 1984 року праця у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- з 13 листопада 1984 року по 27 жовтня 1986 року як службу у рядах Радянської армії

- з 29 грудня 1986 року по 16 серпня 1989 року праця у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»;

- з 10 липня 1992 року по 05 вересня 1994 року праця у якості гірничого майстра підземної дільниці у ОП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».».

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць

І.В. Сіваченко