Справа № 360/2058/21
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2058/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач після уточнення позовних вимог просив суд:

- визнати протиправною і скасувати вимогу №Ф-67429-50 від 25.02.2021 за періоди з 14.04.2014 по 12.02.2020 та з 01.03.2020 по 31.05.2020 у сумі 41818,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.03.2021 у поштовому відправленні з рекомендованим повідомленням про вручення № 950 позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-67429-50 від 25.02.2021, у якій зазначено, що станом на 31.01.2021 сума боргу зі сплати єдиного внеску становить 49626,26 грн.

Вимогу № Ф-67429-50 було оскаржено позивачем шляхом подання скарги до Державної податкової служби України, яка рішенням № 7251/6/99-00-06-02-01-06 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Рішення № 7251/6/99-00-06-02-01-06 від 31.03.2021 отримано 07.04.2021 у рекомендованому поштовому відправленні № 772.

Позивач вважає спірну вимогу незаконною, оскільки для її формування відсутні правові підстави.

По-перше, вимога № Ф-67429-50 у частині наявності боргу зі сплати єдиного внеску за період до 31.10.2020 є незаконною, оскільки це встановлено судом у справі 360/752/20. Вимога № Ф-67429-50 від 10.02.2020 включає в себе суму попередньої вимоги № Ф-1549-25 від 04.10.2017, яку було визнано протиправною і скасованою рішенням від 03.04.2018 № 812/1571/17. На думку позивача, вимога № Ф-67429-50 у частині наявності боргу зі сплати єдиного внеску за період до 31.01.2020 є незаконною і підлягає скасуванню.

По-друге, вимога № Ф-67429-50 в частині наявності боргу зі сплати єдиного внеску за період до 12.02.2020 є незаконною і підлягає скасуванню, так як для її формування відсутні правові підстави, оскільки позивач, як платник єдиного внеску, звільняється від сплати єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції, яка наразі триває.

По-третє, вимога № Ф-2005-52 в частині наявності боргу зі сплати єдиного внеску за період з 01.03.2020 по 31.05.2020 також є незаконною на підставі пункту 9-10 розділу VIII Закону № 2464-VI.

Також позивач зазначає, що вимога № Ф-2005-52 видана організацією з назвою "Головне управління ДПС у Луганській області", яка не має ознак належності до органів державної влади України, а, отже, вимога не оформлена належним чином і є недійсною.

Позивач вважає спірну вимогу № Ф-67429-50 від 25.02.2021 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

25.06.2021 від представника відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 21743/2021 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю (арк.спр.47-50).

05.07.2021 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 22649/2021 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк.спр.63-64).

По справі судом було вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні);

- ухвалою суду від 06.08.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду ;

- ухвалою суду від 06.08.2021 відмовлено в зупиненні провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 01.07.2011, перебуває на обліку як платник податків в Головному управлінні ДПС у Луганській області, Лисичанська ДПІ (м. Лисичанськ), основний види економічної діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (арк.спр.31-32, 68-69).

Відповідно до даних інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31.01.2021 за позивачем обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску в сумі 41832,22 грн, за кодом класифікації доходів бюджету 71010000 станом на 31.12.2020 - 7794,04 грн. (арк.спр.55-56).

ГУ ДПС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.02.2021 № Ф-67429-50 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2020 в сумі 49626,26 грн. (арк.спр.9).

10.03.2021 позивач оскаржив вимогу від 25.02.2021 № Ф-67429-50 в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (арк. спр. 11-15).

Рішенням Державної податкової служби України від 31.03.2021 № 7251/6/99-00-06-02-01-06 вимогу ГУ ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 25.02.2021 № Ф-67429-50 залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (арк.спр.16-17).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість доводів сторін, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464 (далі - Закон № 2464-VI).

Частиною першою статті 2 Закону № 2464-VI передбачено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за встановленою формою, виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону № 2464-VI встановлено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята); єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома); платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма); єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону № 2464-VI та доповнено його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" пунктом 9-3 (з 13 березня 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 02 березня 2015 року № 219-VIII пункт 9-3 постановлено вважати пунктом 9-4), який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

На підставі вищезазначеної норми позивач звільнявся від відповідальності за невиконання вимог щодо своєчасності нарахування та сплати єдиного внеску з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції саме за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Законом № 440-ІХ, який набув чинності 13.02.2020, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що на час виникнення частини заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (по 12.02.2020) пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв, разом з цим на час формування спірної вимоги про сплату боргу (25.02.2021), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок), втратила чинність.

Відповідно, позивач з 13.02.2020 повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VI, який на час формування спірної вимоги не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону.

Щодо врахування минулих періодів під час формування спірної вимоги (під час яких діяв пункт 9-4 Закону № 2464-VI) суд зазначає, що вказана норма тимчасово визначала право позивача не виконувати обов`язки зі сплати єдиного внеску, а не звільняла від вказаного обов`язку повністю.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що пункт 9-4 Закону № 2464-VІ під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 812/838/17 та від 02.04.2020 у справі № 360/1546/19.

Щодо посилання позивача на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 по справі № 812/1571/17 та від 23.03.2020 по справі № 360/752/20, суд зазначає, що в зазначених рішеннях суд лише зробив висновок, що на час проведення антитерористичної операції факт перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в м. Лисичанську є підставою для зупинення застосування до нього заходів впливу за порушення Закону № 2464, якою є спірні вимоги.

Суд зазначає, що скасування спірних вимог у справах № 812/1571/17 та 360/752/20 через процедурні порушення не свідчить про відсутність боргу зі сплати єдиного соціального внеску.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що зміст норми п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розд. VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VІ не скасовує взагалі обов`язків платників єдиного внеску, а лише на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану дає можливість не виконувати обов`язки, визначені у ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ.

На користь таких висновків суду свідчать й положення абзацу 4 пункт 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, якими було передбачено процедуру визнання недоїмки безнадійною та її списання в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Суду не надано доказів, що позивач скористався таким правом, а недоїмка, що утворилася за позивачем за період з 14.04.2014 по 12.02.2020, була визнана як безнадійна та списана.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що спірна вимога Головного управління ДПС у Луганській області є правомірною в частині наявності боргу зі сплати єдиного внеску за період у розмірі 39754,10 грн, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось судом раніше, спірна вимога складена відповідачем у зв`язку з недоїмкою, що утворилася за позивачем за період з 14.04.2014 по 12.02.2020. При цьому, у розрахунку даної вимоги зазначено, що за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31.01.2021 за позивачем рахується недоїмка у сумі 41832,22 грн, до якої також входить сума недоїмки за квітень 2021 року у сумі 2078,12 грн (арк. спр. 53).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-IX (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон № 533-IX) визначено, що Розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11 із наступними змінами) доповнити пунктами 9-10-9-12 такого змісту:

"9-10. Тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом.

Таким чином, даний законо тимчасово звільнив від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року за себе.

З розрахунку до оскаржуваної вимоги вбачається, що податковим органом всупереч вказаної вище норми нараховано позивачу до сплати єдиний внесок за квітень 2020 року у сумі 2078,12 грн.

Оскільки Законом № 533-IX чітко визначено, що у періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року тимчасово звільнялись від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами, проте відповідачем всупереч даної норми нараховано позивачу до сплати єдиний внесок за квітень 2020 року у сумі 2078,12 грн, суд дійшов про протиправність оскаржуваної вимоги в цій частині. Відтак вимога Головного управління ДПС у Луганській області в частині нарахування позивачу боргу зі сплати єдиного внеску за квітень 2020 року у розмірі 2078,12 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо доводів позивача про недотримання відповідачем форми документа при складанні спірної вимоги у зв`язку з відсутністю печатки з Державним Гербом України суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 1 статті 20 Конституції України державними символами України є Державний Прапор України, Державний Герб України і Державний Гімн України.

Опис державних символів України та порядок їх використання встановлюються законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України (частина шоста статті 20 Конституції України).

На думку позивача, що на час розгляду справи в суді такого Закону Верховна Рада України не прийняла. А державний символ, який використовується державними органами, "тризуб" затверджено постановою Верховної Ради України від 19.02.1992 № 2137-XII як малий герб України, головний елемент великого герба України.

Позивач стверджує, що використання інших символів замість встановленого законом опису Державного Герба України заборонено імперативними приписами статей 8, 19, 20 Конституції України.

Тому позивач робить висновок про те, що оскаржена ним вимога, скріплена печаткою із зображенням тризуба замість Державного Герба України, є недійсним документом та не тягне правових наслідків.

Суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки малий герб України тризуб як елемент великого герба України, дійсно, затверджено не законом, а постановою Верховної Ради України від 19 лютого 1992 року № 2137-XII (Постанова № 2137), тобто до прийняття Конституції України від 28 червня 1996 року.

Пункт 1 цієї постанови зазначає, що кольорове та схематичне зображення герба до неї додаються.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 2137 зображення Державного герба України поміщується на печатках органів державної влади і державного управління, грошових знаках та знаках поштової оплати, службових посвідченнях, штампах, бланках державних установ з обов`язковим додержанням пропорцій зображення герба, затвердженого пунктом 1 цієї Постанови.

Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 20 Конституції України Великий Державний Герб України встановлюється з урахуванням малого Державного Герба України та герба Війська Запорізького законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України. Головним елементом великого Державного Герба України є Знак Княжої Держави Володимира Великого (малий Державний Герб України).

Опис державних символів України та порядок їх використання встановлюються законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України (частина шоста статті 20 Конституції України).

Відповідно до вимог частини другої статті 8 Конституції України від 28 червня 1996 року Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України від 28.06.1996).

Після набрання чинності Конституцією України від 28.06.1996 Верховна Рада України закону щодо встановлення опису державних символів України та порядку їх використання відповідно до вимог частини шостої статті 20 Конституції не приймала.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач використовує зображення малого герба України, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 19.02.1992 № 2137-XII, на своїй печатці державного органу України, що не суперечить вимогам статті 20 Конституції України від 28.06.1996, оскільки її норми не мають зворотної дії в часі і розповсюджуються лише на закони та інші нормативно-правові акти, які приймаються на її основі і повинні відповідати їй (тобто, які прийняті після набрання чинності самою Конституцією).

Тому, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд визнає аргументи позивача і в цій частині необґрунтованими.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом судовий збір сплачено у розмірі 908,00 гривень та за наслідками розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС у Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 454,00 грн. згідно частини першої статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, 72) про скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.02.2021 № Ф-67429-50 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сформовану Головного управління ДПС у Луганській області відносно ОСОБА_1 , в частині нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень 2020 року в сумі 2078 (дві тисячі сімдесят вісім) гривень 12 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова