Справа № 160/15313/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді при секретарі за участю: представника позивача представника відповідача представника третіх осіб Юхно І.В. Главчеві В.Ф. Скачкова Р.В. Костюченка О.Т. не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,-
18.11.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , у якому позивач просить суд:
- визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №219 від 19.02.2019 року «Про внесення змін до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів», а саме внесену заміна до розділу II: доповнено розділ пунктом 286 у такий редакції, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для пакування 460,00 кв.м., режим роботи цілодобово, яким внесена зміни до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, затвердженого рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016 року №587.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
25.11.2020 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява з зазначенням власної електронної пошти позивача.
В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є власником будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно розташоване на земельній ділянці, на яку ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд (рішення Дніпропетровської міської ради від 12.09.2012 №110/27).
Позивач посилається на те, що неодноразово вимушена була звертатись до господарського суду за захистом своїх прав на вказане нерухоме майно (справа №904/8006/17, №904/3141/18), яке постійно порушується Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради та КП «Міськавтопарк» ДМР шляхом внесення змін до Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі земельної ділянки із зазначенням різних, на якій знаходиться вищевказане нерухоме майно позивача.
Крім цього, позивач вказує, що посадовими особами КП «Міськавтопарк» з метою ухилення від виконання рішень суду, було сформовано пакет документів, в який входить схема організації дорожнього руху з матеріалом 1:500, з якої вбачається накладання меж парковки на автостоянку ФОП ОСОБА_1 , та подано оголошення про проведення продажу права на організацію та експлуатацію майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , через систему Prozorro.
Позивач також зазанчає, що під час слухання справи №904/3141/18 до суду першої інстанції та на адресу КП «Міськавтопарк», ОСОБА_4 , як офіційним представником подавалось клопотання про накладання заборони на продаж прав паркування на території спірної земельної ділянки через систему Prozorro, але суд відмовив у задоволенні клопотання, чим у свою чергу скористувались посадові особи КП «Міськавтопарк». Відповідно до протоколу електронного аукціону №UA-PS-2019-04-05-000026-2 від 11.04.2019 року, було укладено Договір № 538 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 26.04.2019 року, між КП «Міськавтопарк» та ФОП ОСОБА_2 . Договір № 538 ОП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 26.04.2019 року, укладений з грубим порушенням норм цивільного законодавства та фактично є передача в оренду об`єкта, який вже перебуває у правомірному користуванні ФОП ОСОБА_1 (земельна ділянка) та об`єкти які належать позивачеві на праві приватної власності (автостоянка) та порушує її права, оскільки ним передбачається розміщенню і функціонування об`єктів на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні позивача та на яких вже розміщена приватна власність.
З огляду на вищевикладене, на думку позивача, Відповідач та Треті особи-1,2 навмисно з метою не виконання рішень суду по справі №904/8006/17, 904/3141/18, рішеннями виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 та рішенням №219 від 19.02.2019 року, внесли зміни до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі, а саме: внесена зміна до розділу II: доповнено розділ пунктом 286 у такій редакції: Пункт № 286, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для паркування 460,00 кв.м, режим роботи цілодобово, щоденно, позивач оскаржує вищенаведене рішення про зміни внесено Відповідачем тільки стосовно одного об`єкта (останні зміни рішення №219 від 19.02.2019 року), що підтверджує змову посадових осіб з метою невиконання рішень суду наведених вище та порушення прав Позивача.
Позивач наголошує, що вищенаведені зміни рішеннями №175 від 20.02.2018 року, №219 від 19.02.2019 року, до рішення №587 від 30.11.2016 року не оскаржене та не скасоване, ФОП ОСОБА_5 продовжує незаконно користуватися майном ФОП ОСОБА_1 , яке належить їй на праві приватної власності, що в свою чергу перешкоджає останній здійснювати свою господарську діяльність. Всі вищенаведені обставини та факти встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/8006/17, №904/3141/18. В справі №904/3141/18 в апеляційному провадженні суд прийняв до уваги в частині ідентифікації об`єкту, тільки зміну адреси всі інші характеристики були не змінені, відповідно до змін внесених Відповідачем у рішення №587 від 30.11.2018 року, після чого Відповідач почав постійно вносити зміни в рішення №587 від 30.11.2018 року, не тільки в частині адреси, всі характеристики об`єкту не значно змінено, навмисно для введення в оману.
Позивач звертає увагу суду, що на день звернення до суду з позовом Відповідачем та Третіми особами-1,2 навмисно з метою не виконання прийнятих рішень суду, прийнято рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №219 від 19.02.2019 року «Про внесення змін до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів», яким внесена зміна до розділу II: доповнено розділ пунктом 286, де змінено редакцію адреси, кількості місць паркування, та площі паркування і режим роботи на цілодобово, щоденно. Вищевикладені обставини зумовили необхідність у зверненні до адміністративного суду для захисту своїх порушених прав та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №219 від 19.02.2019 року «Про внесення змін до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів», яким внесено зміни до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016 року №587, яке фактично скасоване рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8006/17 та фактично є недійсним.
Одночасно в адміністративному позові позивачем було заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, а також додано окреме клопотання. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що з 2018 року позивач намагається захистити свої права та інтереси в судах, оскільки на час звернення з первинним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, відповідачі та треті особи навмисно своїми діями, порушуючи права позивача, передавали право користування майном, не виконували рішення суду. Також представником позивача отримано постанову Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 14.01.2020 року по справі №904/3141/18 лише 02.06.2020 року, що підтверджується доказами доданими до позовної заяви, а саме відповідно до вказаної постанови Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування судових рішень та закриття провадження у справі № 9047/3141/18 у частині позовних вимог про визнання незаконним із моменту прийняття та скасування спірного рішення виконавчого комітету у частині затвердження в пункті 77 розділу II «Спеціально обладнанні майданчики», майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпро, майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , кількість місць паркування 35, площею для паркування 402, 5 квадратних метрів, режим роботи 20:00-8:00, щоденно. Крім того зазначив, що визначення Верховним Судом юрисдикції належного суду може бути підставою для поновлення строку на звернення з позовом до такого суду, яким у спірному випадку є адміністративний суд.
21.12.2020 засобами електронного зв`язку від Дніпровської міської ради до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.
У підготовче засідання 21.12.2020 з`явився представник позивача, інші учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, треті особи про причини неявки суду не повідомили.
У зв`язку з не закінченням у відповідача 15-денного строку для подання відзиву на позов станом на 21.12.2020 року судом відкладено підготовче судове засідання до 05.01.2021 о 13:15 год.
29.12.2020 від Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради надійшли пояснення, у яких третя особа просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування обраної правової позиції третьою особою 1 було зазначено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2006 у справі №2-2860/2006 за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради та визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю автостоянки з огорожею, розташовану по АДРЕСА_2 , без додаткових актів вводу в експлуатацію; зобов`язано КП ДМБТІ зареєструвати право власності на будівлю автостоянки з огорожею, розташовану по АДРЕСА_2 , без додаткових актів вводу в експлуатацію. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.12.2019 у справі № 2-2860/2006 (2-2860/06) за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради, яка не приймала участі у справі під час розгляду справи у суді першої інстанції, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2006 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
Третя особа 1 посилається на те, що судами першої і апеляційної інстанцій у справі № 2-2860/2006 встановлено, і зазначено у позові самим позивачем, що майно збудовано без належного дозволу. До того ж задовольняючи позов, суд першої інстанції застосував ст. 376 ЦК України «Самочинне будівництво». Таким чином, на думку КП «Міськавтопарк» ДМР, позивач збудував майно без відведеної земельної ділянки для будівництва, без отримання дозволу відповідного виконавчого органу місцевої ради на будівництво, без отримання вихідних даних на проектування будівництва, без розробленої і затвердженої проектної документації на будівництво, без дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно прийняття об`єкту позивача до експлуатації не відбувалось; акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта не видавався. У зв`язку із зазначеним, слід дійти висновку, що позивач збудував об`єкт із порушенням прав територіальної громади на зайняту об`єктом самочинного будівництва земельну ділянку комунальної власності, права на безпечне для життя і здоров`я довкілля, повноцінне життєве середовище, що включає прогнозування розвитку міста, планування, забудову та інше використання територій.
Разом із тим, третя особа 1 вказує, що на виконання наділених адміністративних повноважень виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані включати усі місці для паркування (земельні ділянки комунальної форми власності) до переліків місць для паркування та передавати такі переліки до територіальних органів Державної фіскальної служби України. Тобто, затверджуючи такі переліки, виконавчі комітети місцевих рад затверджують всі наявні місця (земельні ділянки), на яких проводиться господарська діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, тобто просто констатують наявність цих місць (земельних ділянок). Тобто діє принцип: є місце (земельна ділянка) для паркування - вона має бути внесена до відповідного переліку.
На думку третьої особи 1, такий перелік обліковує місця для паркування і автостоянки, на яких здійснюється господарська діяльність із забезпечення паркування і зберігання транспортних засобів, і суб`єкт господарювання може оскаржити такий перелік у відповідній частині виключно у випадку, коли він не вважає себе особою, що зобов`язана оплачувати податок - збір на паркування.
Крім того, 29.03.2021 КП «Міськавтопарк» ДМР було подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху та клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили постановою Верховного Суду у справі №2-2860/2006 за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради.
05.01.2021 засобами електронного зв`язку до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю уповноваженого представника в судовому засіданні по іншій справі.
05.01.2021 у підготовчому судовому засіданні за участю представника позивача та представника третьої особи - КП «Міськавтопарк» ДМР судом було відкладено підготовче засідання до 13.01.2021 об 11:00 год.
20.01.2021 від позивача надійшла уточнена позовна заява фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , у якому позивач просить суд:
- визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №219 від 19.02.2019 року "Про внесення змін до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів", а саме до розділу II: пункт 286 у редакції, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для пакування 460,00 кв.м., режим роботи цілодобово, яким внесена зміни до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, затвердженого рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.201 року №587;
На думку позивача, не можна визнати втручанням у повноваження виконавчого комітету Дніпровської міської ради вимогу Позивача утриматися від вчинення дій щодо узгодження розміщення парковок автотранспорту на території м.Дніпро до затвердження порядку (способу, передбаченого законом) погодження (узгодження) їхнього розміщення на цій території, оскільки воно спрямоване не на заборону виконувати надані повноваження щодо узгодження місць паркування взагалі, а на забезпечення виконання їх суб`єктом владних повноважень відповідно до вимог законодавства.
27.01.2021 від Виконавчого комітету Дніпровської міської ради надійшли письмові пояснення у справі, у яких відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідач у вказаних поясненнях посилався на те, що оскаржуване рішення жодним чином не порушує права, свободи або інтереси позивача, оскільки в оскаржуваному пункті рішення йде мова про передачу на баланс КП «Міськавтопарк» ДМР земельної ділянки в районі будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 460 кв.м., проте не надано доказів, які б свідчили про те, що на баланс КП «Міськавтопарк» ДМР було передано саме земельну ділянку 23Б, на якій розміщено нерухоме майно, що належить позивачу. Тобто, на думку відповідача, позовна заява не містить доказів того, що відповідачем було порушено або оспорено передбачені законом права чи законні інтереси позивача.
Поряд із цим, відповідач вказує, що відповідно до Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, які затверджені рішенням Дніпровської міської ради від 21.12.2016 №38/17, укладаючи договори про організацію та експлуатацію майданчиків для паркування, зокрема, договір від 26.04.2019, КП «Міськавтопарк» перевіряє, чи передавалась земельна ділянка в оренду та чи наявні на цій земельній ділянці будівлі та/або споруди, які належать на праві власності іншій особі. Оскільки Позивачу спірна земельна ділянка не передавалась в оренду, тому відсутні підстави стверджувати, що КП «Міськавтопарк» було порушено положення Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра. Крім того, відповідач вважає, що в позовній ділянці не міститься доказів того, що на земельній ділянці в районі будинку 33 по проспекту Мира розташоване нерухоме майно, що належить на праві власності Позивачу по справі.
27.01.2021 у підготовчому судовому засіданні за участю представника позивача та представника третьої особи - КП «Міськавтопарк» ДМР судом прийнято до розгляду уточнений адміністративний позов позивача, продовжено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та оголошено перерву до 09.02.2021 року о 10:00 год.
05.02.2021 від позивача надійшли заява про ознайомлення із матеріалами справи та заява про залучення додаткових доказів.
09.02.2021 у підготовче судове засідання з`явились представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи - КП «Міськавтопарк» ДМР. Інші треті особи не з`явились, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Протокольною ухвалою суду від 09.02.2021 було відмовлено у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі. Крім того, судом з`ясовано, що представником 3-особи на електрону пошту отримано не всі додатки до позовної заяви, проте на час даного підготовчого судового засідання представником 3-особи було отримано позов з додатками у друкованому вигляді. Таким чином, питання щодо залишення позову без руху знято з розгляду. Судом оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 05.03.2021 об 11:00 год.
05.03.2021 від позивача надійшла заява про залучення додаткових доказів у справі.
05.03.2021 у підготовчому судовому засіданні за участю представника позивача та представника відповідача судом з метою отримання від відповідача додаткових доказів у справі оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 15.03.2021 о 13:15 год.
29.03.2021 від виконавчого комітету Дніпровської міської ради надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи копії рішення виконавчого комітету ДМР від 30.11.2016 №587 (зі змінами).
29.03.2021 від позивача надійшла заява про залучення додаткових доказів у справі.
29.03.2021 у підготовче судове засідання з`явились представник позивача, представник відповідача. Треті особи не з`явились, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представником відповідача на виконання ухвали суду від 05.03.2021 надані додаткові докази у справі. Судом ініційовано питання про витребування у відповідача додаткових доказів у справі, представник позивача та представник відповідача не заперечували.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 витребувано від Виконавчого комітету Дніпровської міської ради та Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради:
- всі документи, на підставі яких до Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, було віднесено майданчик, який розташований не у центральній частині міста: просп. Миру, №23Б; кількість місця для паркування: 35; площа для паркування: 402,5 кв.м; режим роботи: 20:00-08:00, щоденно (в тому числі, але не виключно: заяви на розміщення майданчика для паркування разом із доданими до неї документами, акту обстеження постійної робочої групи, запиту до Управління Держгеокадасту у м. Дніпропетровську про наявність власника та/або законного користувача земельної ділянки), а в разі їх відсутності - надати обґрунтовані пояснення щодо відсутності таких документів;
- всі документи, на підставі яких до Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, було віднесено майданчик, який розташований не у центральній частині міста: просп. Миру, в районі буд. №19; кількість місця для паркування: 35; площа для паркування: 402,5 кв.м.; режим роботи: 20:00-08:00, щоденно (в тому числі, але не виключно: заяви на розміщення майданчика для паркування разом із доданими до неї документами, акту обстеження постійної робочої групи, запиту до Управління Держгеокадасту у м. Дніпропетровську про наявність власника та/або законного користувача земельної ділянки), а в разі їх відсутності - надати обґрунтовані пояснення щодо відсутності таких документів;
- всі документи, на підставі яких до Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, було віднесено майданчик, який розташований не у центральній частині міста: просп. Миру, в районі буд. №33; кількість місця для паркування: 40; площа для паркування: 460,00 кв.м.; режим роботи: цілодобово, щоденно (в тому числі, але не виключно: заяви на розміщення майданчика для паркування разом із доданими до неї документами, акту обстеження постійної робочої групи, запиту до Управління Держгеокадасту у м. Дніпропетровську про наявність власника та/або законного користувача земельної ділянки), а в реві їх відсутності - надати обґрунтовані пояснення щодо відсутності таких документів.
В зазначеній ухвалі встановлено строк для подання витребуваних доказів до 12.04.2021. Підготовче судове засідання призначено на 13.04.2021 об 11:00.
Копію ухвали про витребування доказів направлено на електронні адреси учасників справи 07.04.2021, що підтверджується матеріалами справи.
12.04.2021 та 13.04.2021 до суду від позивача надійшли клопотання про залучення до матеріалів справи доказів.
13.04.2021 засобами електронного зв`язку до матеріалів справи від представника третьої особи - КП «Міськавтопарк» ДМР надійшла заява про виконання ухвали суду від 29.03.2021 (про витребування документів) з відповідними доказами.
13.04.2021 до суду від представника Виконавчого комітету Дніпровської міської ради - Лучко А.С. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебування відповідальної особи за вказану справу у судовому засіданні по іншій справі.
13.04.2021 представником позивача подано до суду заяву про проведення судового засідання без його участі та клопотання про залучення до матеріалів справи доказів.
13.04.2021 учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Розглянувши в судовому засіданні заяву представника відповідача - Лучко А.С. про відкладення розгляду справи, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки суб`єкт владних повноважень, який згідно відомостей ЄДРПОУ має велику кількість осіб, які могли здійснювати представництво зазначеного органу, тому Виконавчий комітет Дніпровської міської ради не був позбавлений можливості направити в судове засідання, яке було призначено на 13.04.2021, іншого представника. Судом не приймаються посилання представника відповідача Лучко А.С. про те, що останній просить відкласти розгляд справи, у зв`язку із неможливістю прибуття відповідальної особи за вказану справу, оскільки в підготовчих судових засіданнях були присутні різні представники відповідача: 05.03.2021 - Архипенко А.О., а 29.03.2021 - Кузюр О.О. Крім того, судом враховано, що розгляд справи в підготовчому засіданні вже продовжувався.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 11.05.2021 о 13:15 год.
26.04.2021 засобами поштового зв`язку до матеріалів справи від представника третьої особи - КП «Міськавтопарк» ДМР надійшла заява про виконання ухвали суду від 29.03.2021 (про витребування документів) з відповідними доказами, яке надійшло до суду 13.04.2021 засобами електронного зв`язку.
11.05.2021 від відповідача надійшла заява про долучення доказів на виконання ухвали суду від 29.03.2021. При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не наведено жодних причин поважності неподання таких доказів у встановлений судом строк, а саме: до 12.04.2021.
У судовому засіданні 11.05.2021 за участю представника позивача та представника третьої особи - КП «Міськавтопарк» ДМР судом було оголошено перерву перед судовими дебатами до 19.05.2021 о 10:30 год.
19.05.2021 у судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили. Представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
На підставі договору дарування нерухомого майна від 11.12.2008, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нікітюк Г.М. та зареєстрованим у реєстрі за №8292, ОСОБА_1 є власником будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради прийнято рішення про реєстрацію права власності позивача на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , про що видано витяг від 27.02.2009 №22021008.
12.09.2012 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 110/27 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по АДРЕСА_5 (далі - Рішення №110/27), відповідно до якого на підставі клопотання позивача від 02.11.11 вх.№13/9552, графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування змеленої ділянки, орієнтовною площею 0,1605 га, з метою забезпечення оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку фактичному розміщенню будівель та споруд, міська рада надала дозвіл г. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по АДРЕСА_5 .
05.11.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 7606680 за ОСОБА_1 на вищевказані будівлі та споруди (витяг №12251413 від 05.11.2013 року).
12.09.2014 Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області складено висновок №04-03-/120914/2 про погодження проект землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд за адресою : АДРЕСА_5 ,з а рахунок земель не наданих у власність або користування, для іншої комерційної діяльності (код УКЦВЗ 1.11.6.)
Відповідно до технічного паспорту інвентаризаційна справа №206, реєстровий №20543427 від 23.08.2016, загальна площа під будинком, господарськими будівлями земельної ділянки складає 19 кв.м., під дорожнім (твердим) покриттям - 2527 кв.м. (2524 кв.м. - асфальт, 3,0 кв.м. - бетон). Загальна площа земельної ділянки - 2546 кв.м. Об`єкт нерухомого майна складається з: літера А-1 - будівля автостоянки, шлакоблок, загальна площа 12,3 кв.м.; літера Б - кіоск (тимчасовий) 5,8 кв.м., метал; літера В - туалет (тимчасовий) 1,4 кв.м.; метал, літера Г - кіоск (тимчасовий) 11,0 кв.м., метал; № 1-2 - огорожі, (156,5 м. - 169,7 м.); №3,4,6 - ворота, (13,6 м., 6,6 м.,12,5 м.); №5 - хвіртка (1 шт.), мостіння № І, асфальт - 2524,0 кв.м., мостіння № II, бетон - 3,0 кв.м.
Поряд із цим, судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.11.2016 за №587 на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», Податкового кодексу України, відповідно до листів Департаменту транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради від 05.10.2016 вх.№8/3731 та від 07.11.2016 вх.№8/4355, з метою забезпечення ефективного функціонування місць для паркування транспортних засобів у місті, підвищення дисципліни справляння збору за паркування та його надходження до бюджету міста, затверджено Перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі.
До пункту 80 розділу II «Спеціально обладнані майданчики» вказаного рішення до спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, а саме: «Майданчики, які розташовані не у центральній частині міста» було віднесено земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею для паркування 402,5 кв.м., кількість місць для паркування: 35.
На підставі законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про благоустрій населених пунктів», Податкового кодексу України, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» та з урахуванням рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.07.2016 № 24/01-14/05-16 по справі № 23/05-03-3/16, з метою упорядкування паркування транспортних засобів на вулицях і площах міста, підвищення дисципліни справляння збору за паркування транспортних засобів, відповідно до листа департаменту транспорту та охорони навколишнього середовища Дніпропетровської міської ради від 30.09.2016 вх. № 8/3660, Дніпровською міською радою прийнято рішення від 21.12.2016 №38/17 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра» (далі - рішення №38/17)
Відповідно до п.4 рішення №38/17 Дніпропетровської міської ради визначено Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради суб`єктом господарювання стосовно майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності, що визначаються відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
25.11.2017 Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради (балансоутримувач) на підставі договору №182ОП надало Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 402, 5 кв.м, кількість машино-місць: 35; передача майданчика оформлена актом приймання-передачі.
20.02.2018 Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийнято рішення №175, яким внесено зміни до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016 №587, зі змінами, зокрема, в пункті 77 розділу II «Спеціально обладнанні майданчики», майданчики, які розташовані не у центральний частині міста, затверджено майданчик для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , кількість місць паркування 35, площею для паркування 402,5 кв.м., режим роботи 20:00-8:00 щоденно.
19.02.2019 Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради рішенням №219 внесено зміни до Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, затвердженого рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016 року №587 (зі змінами), а саме: доповнено розділ ІІ пунктом 286 у такий редакції: просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для пакування 460,00 кв.м., режим роботи цілодобово.
26.04.2019 Комунальне підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради (Балансоутримувач) на підставі договору №182ОП надало Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (Оператор) у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , площею 460, 0 кв.м, кількість машино-місць: 40.
Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача та КП «Міськавтопарк» ДМР із звернення щодо виключення до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі майданчиків для паркування за адресами: м. Дніпро, просп. Миру, буд. 23Б; м. Дніпро, просп. Миру, в районі буд. №19; м. Дніпро, просп. Миру, в районі буд. №33.
Так, зокрема, листом КП «Міськавтопарк» ДМР від 25.09.2019 №4/4-294 повідомлено позивачу, що у Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, затвердженому рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016 року №587, зі змінами та доповненнями, значиться майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, просп. Миру, в районі буд. №33, майданчик обліковано на балансі КП «Міськавтопарк». Оператором на майданчику для пакування транспортних засобів за адресою просп. Миру, в районі буд. №33, за результатами електронного аукціону на праві організації та експлуатації зазначеного майданчика для паркування в систему електронних продажів «Прозорро.Продажі» (ідентифікатор аукціону: UA-PS-2019-04-05-000026-2), після погодження з комісією міської ради з питань транспорту та зв`язку та департаментом транспорту та транспортної інфраструктури ДМР є ФОП ОСОБА_2 .
Разом із тим, у зазначеному листі вказано, що станом на 25.09.2019 у Переліку спеціальних земельних ділянок, відведення для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, затвердженому рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016 року №587 (зі змінами та доповненнями) не значяться майданчики для паркування за адресами: АДРЕСА_1 ; м. Дніпро, просп. Миру, в районі буд. №19 та вказані майданчики не обліковані на балансі КП «Міськавтопарк».
Крім цього, під час судового розгляду було встановлено, що 19.08.2017 ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, в якій просила визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.11.2016 року за №587, яким затверджено перелік спеціальних земельних ділянок відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у місті Дніпро, в частині затвердження в пункті 80 розділу ІІ «Спеціально обладнані майданчики», майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у місті Дніпро, майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею для паркування 402,5 квадратних метрів.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2018, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 по справі № 904/8006/17, позов задоволено частково, а саме: визнано незаконним з моменту прийняття та скасовано рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.11.2016 року за №587, яким затверджено перелік спеціальних земельних ділянок відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у місті Дніпро, в частині затвердження в пункті 80 розділу II «Спеціально обладнані майданчики», майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, переліку спеціальних земельних ділянок відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у місті Дніпро, майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею для паркування 402,5 квадратних метрів.

У вказаному рішенні господарський суд зазначив про те, що з аналізу правовстановчих документів позивача на автостоянку, останній погоджується з твердженням позивача, що за обставинами справи має місце державна реєстрація об`єкту нерухомості під назвою автостоянка, де мостіння виконує функцію приналежності головній речі, без якого автостоянка втрачає своє цільове призначення. У зв`язку з цим суд вважає правомірним твердження Позивача про те, що на територію автостоянки розповсюджується правовий режим нерухомого майна. Норми статті 377 ЦК України є правовою підставою для отримання Позивачем прав на земельну ділянку, на якій розташована його власність, а відсутність у нього правовстановчих документів на землю не є підставою для обмеження його прав як власника нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці. Відсутність меж земельної ділянки, на якій розташована автостоянка, на думку суду, за обставинами справи, не спростовує факт того, що оскаржуване рішення зачіпає права Позивача як власника автостоянки.

В подальшому, 16.07.2018 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Комунального підприємства «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради, до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , до відповідача-3 Дніпровської міської ради, до відповідача-4 Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про:

- визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі» в частині затвердження в пункті 77 розділу II «Спеціально обладнанні майданчики», майданчики, які розташовані не у центральний частині міста, змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі, майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , кількість місць паркування 35, площею для паркування 402,5 квадратних метрів, режим роботи 20:00-8:00, щоденно;

- визнати недійсним договір № 182 ОП від 25 листопада 2017 року укладений між комунальним підприємством «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради () та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з моменту його укладання;

- зобов`язати Комунальне Підприємство «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради та Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) повернути Фізичній особі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) будівлі та споруди, нерухоме майно, відібране шляхом рейдерського захоплення, що належить Фізичній особі ОСОБА_1 на праві приватної власності, яке розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :04:186:0277, за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: літера А-1- будівлі автостоянки, шлакоблок, загальна площа 8,3 метра квадратних, літера Б-кіоск, металевий, літера В-туалет, металевий, №1-2-огорожі, №1-11-мостіння.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі № 904/3141/18 вищевказаний позов задоволено частково, а саме: визнано незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі» в частині затвердження в пункті 77 розділу II «Спеціально обладнанні майданчики», майданчики, які розташовані не у центральний частині міста, змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі, майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , кількість місць паркування 35, площею для паркування 402,5 квадратних метрів, режим роботи 20:00-8:00, щоденно; визнано недійсним договір № 182 ОП від 25 листопада 2017 року укладений між комунальним підприємством «Міськавтопарк» Дніпровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 з моменту його укладання.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 задоволено, а саме: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 в частині задоволення вимог про визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог про визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» відмовлено; в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2020 року по справі №904/3141/18 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 904/3141/18 в оскаржуваній частині скасувано;

- провадження у справі Господарського суду Дніпропетровської області № 904/3141/18 у частині позовних вимог про визнання незаконним із моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету від 20.02.2018 № 175 «Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» у частині зазначення в пункті 77 розділу II «Спеціально обладнані майданчики», майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпро, майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , кількість місць паркування 35, площею для паркування 402,5 квадратних метрів, режим роботи 20:00-8:00, щоденно, закрито.

У п.65 вказаної постанови також було вказано, що визначення Верховним Судом юрисдикції належного суду може бути підставою для поновлення строку на звернення з позовом до такого суду, яким у спірному випадку є адміністративний суд.

Отже, вважаючи незаконним з моменту прийняття рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №219 від 19.02.2019 року, а саме внесену заміну до розділу II: доповнено розділ пунктом 286 у такий редакції, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для пакування 460,00 кв.м., режим роботи цілодобово, позивач звернулась за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 268-1.1.2 пункту 268-1.1 статті 268-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, про встановлення збору. Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, контролюючому органу в порядку, встановленому розділом I цього Кодексу.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін визначено статтею 28 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР), відповідно до підпункту 8 пункту «а» частини першої якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо підготовки та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів.

При цьому, повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку визначено статтею 30 Закону № 280/97-ВР, відповідно до підпункту 4 пункту «а» частини першої якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо прийняття рішень про організацію громадських вбиралень, стоянок та майданчиків для паркування автомобільного транспорту, здійснення контролю за їх діяльністю відповідно до закону. У підпункті 7-1 пункту «а» частини першої цієї ж статті зазначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування; впровадження в межах відповідного населеного пункту автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування, затвердження технічних вимог та завдання до цієї системи.

Крім того, пунктом 6 частини 2 статті 10 Закону України від 06.09.2005 №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою.

Як встановлено під час судового розгляду, Дніпровською міською радою прийнято рішення від 21.12.2016 №38/17, яким було затверджено Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра (далі - Правила). Крім цього, у п.4 рішення №38/17 визначено КП «Міськавтопарк» ДМР суб`єктом господарювання стосовно майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності, що визначаються відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Визначення «майданчика для платного паркування транспортних засобів» наведено у пункті 2.1 Правил, відповідно до якого - це площа території (земельна ділянка), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначена виконавчим комітетом міської ради як спеціальна земельна ділянка, відведена для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування, та використовується для паркування зі справлянням збору за місця для паркування транспортних засобів із встановленим режимом роботи та тарифом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.02.2017 №219, прийнятого останнім як суб`єктом владних управлінських функцій (повноважень) в галузі бюджету, фінансів і цін, а саме повноважень щодо підготовки та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів відповідно до підпункту 8 пункту «а» частини першої статті 28 Закону № 280/97-ВР.

Суд зазначає, що заявлений до розгляду спір не є спором про право на земельну ділянку, оскільки позовна заява обґрунтовується виключно доводами незаконності прийнятого виконкомом рішення від 19.02.2017 №219.

Тобто, виходячи з предмета спірних правовідносин, зважаючи на наявність у виконкому у спірних правовідносинах ознак суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суд зазначає про наявність у цьому спорі ознак публічно-правового спору, розгляд якого відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Наведена позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.11.2019 по справі № 904/3825/18.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, за приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та неодноразово підтверджено рішеннями судів господарської юрисдикції, що набрали законної сили, ОСОБА_1 є власником будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких зокрема, входить і мостіння №І-ІІ (асфальт, бетон). Згідно технічного паспорту загальна площа під будинком, господарськими будівлями земельної ділянки складає 19 кв.м., під дорожнім (твердим) покриттям - 2527 кв.м. (2524 кв.м. - асфальт, 3,0 кв.м. - бетон). Загальна площа земельної ділянки - 2546 кв.м.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право особи мирно володіти своїм майном тобто захисту права приватної власності.

У рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. ЄСПЛ вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. У свою чергу ЄСПЛ зазначає, що вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

За приписами пунктів 7 та 8 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Діяльність по організації та функціонуванню майданчиків для паркування транспортних засобів в м. Дніпрі врегульована Правилами паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, які затвердження рішення Дніпровської міської ради №38/17 від 21.12.2016 (далі - Правила паркування).

Пунктом 1.4 Правила паркування визначено, що дія Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб`єктів господарювання які утримують такі майданчики.

У пунктах 2.10, 2.12 та 2.13 Правила паркування надано визначення таким поняттям:

- спеціально обладнаний майданчик для паркування - майданчик для паркування, розміщений поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару;

- суб`єкт господарювання - юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи-підприємці та усі інші учасники господарських відносин, визначені ст.55 Господарського кодексу України. Суб`єкт господарювання - балансоутримувач майданчика для паркування державної та комунальної форми власності, визначається відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів»;

- оператор - суб`єкт господарювання будь-якої форми власності, який здійснює обладнання і утримання майданчика для паркування.

Пунктом 3.1 Правил паркування встановлено, що майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів.

Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку Департаментом транспорту, за погодженням з постійною комісією міської ради з питань транспорту, зв`язку та екології, а також за погодженням з Дніпровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області (п.3.2 Правил паркування).

Згідно з пунктом 3.3 Правил паркування суб`єктам господарювання, крім оператора, забороняється обладнання місць для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг. Також забороняється передавати майданчики для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг у користування іншим суб`єктам господарювання.

Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт та утримання майданчиків для паркування здійснюються з дотриманням вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів, технічних умов, інших нормативних документів та Правил (п.3.6 Правил паркування).

Відповідно до п. 3.7 Правил паркування заявником на розміщення майданчика для паркування за певною адресою, крім Комунального підприємства «Міськавтопарк» міської ради (далі - КП «Міськавтопарк»), може бути суб`єкт господарювання, який звернувся з відповідною письмовою заявою до Департаменту транспорту. У заяві (довільної форми) необхідно зазначити: прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи або назву юридичної особи заявника; фактичну та юридичну адресу; контактний телефон; прізвище, ім`я, по батькові керівника юридичної особи, кількість машино-місць; режим роботи та адресу розташування майданчика для паркування. До заяви обов`язково має бути доданий картографічний матеріал М 1:500 (у трьох примірниках) з виділенням (позначенням) території ймовірного розташування майданчика для паркування. У разі надання неповного пакета документи залишаються без розгляду.

В ході судового розгляду до суду відповідачем не було надано доказів надання ФОП ОСОБА_2 повного пакета документів на розміщення майданчика для паркування за адресою: м.Дніпро, просп. Миру, в районі буд.№33 на виконання вимог п. 3.7 Правил паркування.

Пунктом 3.8. Правил паркування визначено, що у разі надходження заяви про розміщення майданчика для паркування за окремою адресою Департамент транспорту протягом трьох робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем надходження, направляє заяву на розгляд та опрацювання до КП «Міськавтопарк». КП «Міськавтопарк» за погодженням з Департаментом транспорту, створює постійну робочу групу у складі п`яти фахівців. Постійна робоча група протягом семи робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем надходження заяви, здійснює обстеження земельної ділянки щодо можливості розміщення на такій земельній ділянці майданчика для паркування з дотриманням діючих норм, нормативів, стандартів. За результатами обстеження складається акт обстеження, який підписується усіма членами постійної робочої групи та передається до Департаменту транспорту. Акт обстеження має містити висновок постійної робочої групи щодо можливості або неможливості розміщення на земельній ділянці майданчика для паркування з обґрунтуванням.

За положеннями п.3.9 Правил паркування (в редакції рішення Дніпровської міської ради від 19.07.2017 №36/23) Департамент транспорту протягом десяти робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем отримання від КП «Міськавтопарк» акта обстеження з обґрунтованими можливостями розміщення на земельній ділянці майданчика для паркування:

- подає запит до Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську про наявність власника та/або законного користувача земельної ділянки, а також про цільове призначення земельної ділянки, на якій ініційовано розміщення майданчика для паркування (до запиту обов`язково має бути доданий картографічний матеріал М 1:500 з виділенням (позначенням) території ймовірного розташування такого майданчика;

- здійснює перевірку даних щодо наявності чинних договорі оренди земельної ділянки шляхом використання підсистеми «Фіскальний кадастр» Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпра;

- у разі наявності на земельній ділянці будівлі та/або споруд отримує інформацію шляхом використання Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно для перевірки наявності власника нерухомого майна;

- у разі наявності на земельній ділянці будівлі та/або споруд подає запит до Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» міської ради для перевірки наявності власника нерухомого майна та/або наявності інформації про об`єкт у Переліку безхазяйного нерухомого майна та/або Переліку нерухомого майна, що може бути визнано відумерлою спадщиною.

Таким чином, що на Департамент транспорту покладено перевірки чи передавалася земельна ділянка в оренду та чи наявні на цій земельній ділянці будівлі та/або споруди, які належать на праві власності іншій особі, а в разі наявності на земельній ділянці будівлі та/або споруд - отримати інформацію шляхом використання Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно для перевірки наявності власника нерухомого майна, а також шляхом подання запиту до Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» міської ради для перевірки наявності власника нерухомого майна.

У разі відсутності законних власників та/або користувачів земельної ділянки та будівель і споруд на ній, та/або спливу терміну оренди земельної ділянки під облаштування на ній майданчика для паркування заявником у Дніпровському ВП ГУНП в Дніпропетровській області виготовляється Проект організації дорожнього руху майданчика для паркування за окремою адресою, який у подальшому передається до Департаменту транспорту (п.3.10 Правил паркування).

Відповідно до вимог пункту 3.11 Правил паркування Департамент транспорту, у разі відсутності законних власників та/або користувачів земельної ділянки, вносить цей майданчик для паркування за окремою адресою до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів та подає його на затвердження виконавчому комітету міської ради.

Суд наголошує, що в ході судового розгляду відповідачем в порушення обов`язку доказування не було доведено дотримання вимог вищевказаних Правил паркування під час включення до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів спеціально обладнаного майданчика за адресою: м. Дніпро, вул. Миру, в районі буд. №33.

Тобто, виконавчим комітетом не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про дотримання відповідачем процедури під час прийняття оскаржуваного рішення від 19.02.2019 №219 в частині доповнення розділу ІІ Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів пунктом 286.

Вищенаведені обставини вказують на порушення відповідачем принципу «належного урядування» як складової принципу верховенства права.

За приписами статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У частинах 1 та 2 статті 6 КАС України також встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) ЄСПЛ, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Суд також враховує, що Конституційний Суд України в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 дійшов висновку про те, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Щодо доводів відповідача про те, що оскаржуване позивачем рішення жодним чином не порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 , суд зауважує, що з аналізу наявних у справі графічних матеріалів, схем і планів можна судом встановлено, що будинки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 знаходять навпроти будинку АДРЕСА_4 , а між вказаними будинками знаходить спеціально обладнаний майданчик для паркування транспортних засобів.

Крім цього, в технічному звіті з геодезичних робіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_5 , який було виконано приватним підприємцем ОСОБА_7 на замовлення позивача під час виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 за фактичним розміщенням будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_5 , наведено опис місцезнаходження земельної ділянки кадастровий номер :04:186:0277 як « АДРЕСА_8 ».

Більш того, листом від 05.04.2021 №Н-7/4-1/09-21 Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради на звернення позивача за дорученням міського голови повідомив, що з метою перевірки працівниками депаратаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради було здійснено виїзд на місцевість, внаслідок чого встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_4 (кадастровий номер :04:186:0277) розташовано праковку транспортних засобів. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.11.2016 №587, зі зімнами, парковку по АДРЕСА_4 внесено до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпро.

Тобто, із зазначеного листа вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 має той же кадастровий номер, що і земельна ділянка, на якій знаходяться належні на праві приватної власності ОСОБА_1 будівлі та споруди автостоянки (кадастровий номер земельної ділянки :04:186:0277).

Суд зазначає, що ані відповідачем, ані третьою особою - КП «Міськавтопарк» в ході судового розгляду не було доведено жодним доказом наявність інших майданчиків для паркування за адресою: АДРЕСА_4 , ніж того, на якому знаходяться будівлі та споруди позивача.

Щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним

Відтак, гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Предметом спору в даній справі є законність рішення органу місцевого самоврядування про включення спірної земельної ділянки до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпро.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Позивач як на обґрунтування свого порушеного права вказує на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 є однією і тією ж самою земельною ділянкою з кадастровим номером :04:186:0277, на якій знаходяться належні ОСОБА_1 на праві приватної власності будівля та споруди автостоянки, що фактично позбавляє її права на користування нерухомим майном. Наведені обставини в ході судового розгляду підтверджуються матеріалами справи та не спростовані жодним доказом іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, оскільки відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 охоронюваний законом інтерес, зокрема, означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, то, на думку суду, доповнення Переліку спеціальних земельних ділянок, визначених для забезпечення паркування транспортних засобів пунктом 286 розділу ІІ, яким до Переліку віднесено спеціально обладнаний майданчик за адресою: АДРЕСА_4 , порушує права та законні інтереси позивача.

Разом із тим, частиною першою статті 79 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності (частина друга статті 79-1 ЗК України).

Відповідно до частин три-п`ять, дев`ять-десять статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї .

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно частини першої статті 15 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

За частиною другою статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (пункт «а» частини четвертої статті 83 ЗК України).

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений у статті 123 ЗК України.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) (частина перша статті 123 ЗК України).

Згідно з абзацом першим частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (абзац другий частини другої статті 123 Земельного кодексу України).

Згідно частиною третьою статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України ).

Отже, в розумінні наведених норм Земельного кодексу України рішення про передачу у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності має здійснюватися за проектом землеустрою щодо її відведення.

Як вже зазначено судом вище, за положеннями абзаців першого, другого підпункту 268-1.1.2 пункту 268-1.1 статті 268-1 ПК України установлено, що перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, про встановлення збору. Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, контролюючому органу в порядку, встановленому розділом I цього Кодексу.

Системний аналіз наведених положень ЗК України та ПК України дає підстави для висновку, що відведення для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів спеціальних земельних ділянок, які затверджуються переліком відповідного органу місцевого самоврядування, має здійснюватися з урахуванням норм ЗК України щодо порядку формування земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 14.1.229 пункту 14.1 статті 14 ПК України спеціально відведені автостоянки - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу. До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів. Не належать до спеціально відведених автостоянок гаражі, автостоянки, власники або користувачі яких є платниками земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також земельні ділянки, що належать до прибудинкових територій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 затверджено Правила паркування транспортних засобів, відповідно до пунктів 7, 8 яких майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Аналогічні вимоги закріплені у пунктах 3.1 та 3.2 Правил паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, які затвердження рішення Дніпровської міської ради №38/17 від 21.12.2016.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що виділена під паркування транспортних засобів земельна ділянка площею 460 кв.м. за адресою: м. Дніпро, просп. Миру, в районі буд. №33 була фактично сформована відповідно до вимог ЗК України.

При цьому, суд звертає увагу, що земельні ділянки, які знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра, не є самостійними об`єктами земельних відносин, для яких не встановлено обов`язкового формування та державної реєстрації.

Суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція щодо необхідності формування земельної ділянки викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №520/12022/17.

З урахуванням наведених позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку, що в розумінні наведених норм земельного законодавства земельна ділянка площею 460 кв.м. за адресою: м. Дніпро, просп. Миру, в районі буд. №33 не сформована та не визначені її межі. Тобто, відповідачем та Дніпровською міською радою не було вчинено таких дій, як визначення меж земельно ділянки на місцевості, цільове призначення та інші, пов`язані з цим фактом дії, зокрема, з присвоєнням їй адреси, поштової адреси чи інших ідентифікаційних дій, оскільки матеріали справи доказів зворотного не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що рішення №219 від 19.02.2019 року «Про внесення змін до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів», а саме до розділу II: пункт 286 у редакції, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для пакування 460,00 кв.м., режим роботи цілодобово, яким внесена зміни до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, затвердженого рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.201 року №587, було прийнято Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені чинним законодавством.

При цьому, суд звертає увагу, що пунктами 1 та 2 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Разом із тим, Верховний Суд України у постанові від 08 грудня 2009 року висловився, що такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС України (у редакції, чинній на час її ухвалення), може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема, у моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Отже, з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №219 від 19.02.2019 року «Про внесення змін до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів», а саме до розділу II: пункт 286 у редакції, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для пакування 460,00 кв.м., режим роботи цілодобово, яким внесена зміни до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, затвердженого рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.201 року №587.

При цьому, вимоги про зобов`язання відповідача утриматись від вчинення дій, направлених на підготовку, внесення та затвердження до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпро, земельної ділянки або її частини кадастровий номер 121100000:04:186:0277 (колишній кадастровий номер :04:186:0271), код УКЦВЗ 1.11.6., код КВЦПЗ 12.04 (для розміщення та експлуатації будівель за адресою проспект Миру, 236, м. Дніпро, 49130 (Індустріальний район), на якій розташовані будівлі та споруди автостоянки, які складається з: літера А-1 - будівля автостоянки, шлакоблок, загальна площа 12,3 квадратних метрів, літера Б-кіоск, 5,8 квадратних метрів, метал, літера В-туалет 1,4 квадратних метрів, метал, літера Г-кіоск, 11,0 квадратних метрів, метал; №1-2 огорожі (156,5 метрів - 169,7 метрів); №3,4,6 - ворота (13,6 метрів, II - бетон - 3,0 квадратних метрів, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на які розповсюджується правовий режим нерухомого майна, не підлягають задоволенню судом як передчасні.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові та заяві про зміну предмету позову доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у загальному розмірі 2102,00 грн, сплачений позивачем при поданні до суду адміністративного позову відповідно до квитанції від 22.10.2020 №МР_АВ190588СES_16203577, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з виконавчого комітету Дніпровської міської ради у сумі 1051,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.75, ), треті особи: Комунальне підприємство «Міськавтопарк» (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, буд.18, поверх 2, ), Дніпровська міська рада (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ), Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №219 від 19.02.2019 року «Про внесення змін до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів», а саме до розділу ІІ: пункт 286 у редакції, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для пакування 460,00 кв.м., режим роботи цілодобово, яким внесена зміни до переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, затвердженого рішення виконавчого комітету міської ради від 30.11.2016 року №587.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.75, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 051грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення згідно з вимогами частини 3 статті 243 КАС України складено 31 травня 2021 року.

Суддя І.В. Юхно