Справа № 520/14482/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 р.Справа № 520/14482/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.07.20 року по справі № 520/14482/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Харківське СІЗО № 27" , Управління Державної казначейської служби України в Новобаварському районі

про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Харківське СІЗО №27", Управління Державної казначейської служби України в Новобаварському районі, в якому просила суд:

- визнати неправомірні дії Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися в порушеннях прав позивача, закріплених у ст. 6 ч. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, шляхом невідправлення або несвоєчасної відправки кореспонденції (переліченої в описовій частині позову);

- стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду загальною сумою 32000,00 (тридцять дві тисячі) гривень з Держави України в особі Державної казначейської служби Жовтневого району м. Харків.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про неправомірність дій Державної установи "Харківське СІЗО № 27" на підставі того, що кореспонденція, яка мала відправлятися за допомогою АТ "Укрпошта" до адресатів, не відправлялась та знищувалась відповідачем, деяка кореспонденція не реєструвалась, а в деякі періоди позивачу відмовляли у прийомі кореспонденції. Крім того, кореспонденція, що відправлялася позивачем за рахунок особистих коштів, в тому числі та, що потребувала термінової відправки, відправлялась відповідачем із суттєвою затримкою або не відправлялась взагалі. Вказані неправомірні дії порушують права позивача на захист та доступ до правосуддя, оскільки перешкоджають контакту позивача шляхом переписки з судом та захисником.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2021 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 20.11.2019 ОСОБА_1 подано лист до Октябрського районного суду м. Полтава разом з заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

25.11.2019 ОСОБА_1 подано лист до Міністерства юстиції України разом з заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

27.11.2019 ОСОБА_1 подано лист до Октябрського районного суду м. Полтава разом з заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

01.12.2019 ОСОБА_1 подано лист на ім`я її захисника Лукашової А.А. разом із заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням.

Позивач вважаючи, що Державною установою "Харківське СІЗО № 27" вказані вище листи не відправлялись або направлені адресатам із затримкою, звернулась до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних в частині визнання неправомірними дій Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися в порушеннях прав позивача, закріплених у ст. 6 ч. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, шляхом невідправлення або несвоєчасної відправки кореспонденції (переліченої в описовій частині позову), суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені мають право давати пояснення і вести листування, а також звертатися з пропозиціями, заявами і скаргами рідною мовою.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України, засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Листування між перебуваючими в місцях позбавлення волі засудженими, які не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації колонії.

Кореспонденція, яку засуджені адресують захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від такого захисника, перегляду не підлягає. Засуджений має право передати кореспонденцію захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, безпосередньо під час побачення з ним.

Порядок листування ув`язнених та засуджених врегульований Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженими наказом Міністерства юстиції від 14.06.2019 №1769/05 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Правила).

Відповідно до ч. 1 п. 3 розділу VII Правил, відповідно до статті 13 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ув`язнені можуть листуватися з родичами та іншими громадянами, а також з підприємствами, установами, організаціями з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження. Засуджені, вироки щодо яких набрали законної сили, які на підставі статті 90 КВК тимчасово залишені в СІЗО або переведені до СІЗО з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або виправної колонії, у разі обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з іншим кримінальним провадженням листуються з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження.

Листування засуджених здійснюється у порядку, визначеному статтями 8, 113 КВК. Засудженим дозволяється одержувати і надсилати листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Листування між засудженими, що перебувають у місцях позбавлення волі і не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації СІЗО.

Оплата витрат за пересилання кореспонденції (за винятком апеляційних та касаційних скарг) здійснюється за рахунок відправника. Якщо ув`язнений чи засуджений не має коштів на придбання марки, конверта або інших предметів для листування, вони видаються йому за рахунок СІЗО.

Згідно з ч. 2 п. 3 розділу VII Правил, заяви ув`язнених з питань оскарження в судовому порядку рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, а також оскарження ухвал слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або продовження строків тримання під вартою, або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту адміністрація СІЗО надсилає до визначеного законом суду протягом доби з часу їх подання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3 розділу VII Правил, скарги на дії чи рішення слідчого адміністрація СІЗО надсилає прокуророві, а скарги на дії та рішення прокурора - прокуророві вищого рівня не пізніше трьох діб з часу їх подання.

Інші скарги, заяви, клопотання і листи, пов`язані з кримінальним провадженням, не пізніше трьох діб із часу їх подання адміністрація СІЗО надсилає особі або органу, що здійснюють кримінальне провадження, які розглядають їх у встановленому законом порядку.

Скарги, заяви і листи з питань, не пов`язаних з кримінальним провадженням, адміністрація СІЗО розглядає або надсилає за належністю в порядку, встановленому Законом України «Про попереднє ув`язнення» та цими Правилами.

Згідно з ч.ч. 7, 8 п. 3 розділу VII Правил, кореспонденція, яку ув`язнені чи засуджені адресують захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до положень КПК, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від такого захисника, перегляду не підлягає.

Ув`язнений та засуджений має право передати кореспонденцію з питань кримінального провадження захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПК, безпосередньо під час побачення з ним.

Перед надісланням кореспонденції, зазначеної в пунктах 6, 7 цієї глави, ув`язнені та засуджені особисто запечатують її у конверти та передають відповідальній посадовій особі СІЗО.

Під час отримання такої кореспонденції для надіслання відповідальна посадова особа СІЗО видає ув`язненому чи засудженому талон-підтвердження (додаток 21).

Зазначену кореспонденцію ув`язнений або засуджений одержує під особистий підпис. У разі відмови ув`язненого або засудженого отримати кореспонденцію вона в запечатаному вигляді (конверті) долучається до особової справи ув`язненого або засудженого, а на конверті робиться відмітка «Отримати відмовився».

Тобто, вказаними вище нормами передбачено, що перебіг строку надсилання кореспонденції починається з часу її подання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про несвоєчасність направлення листів ОСОБА_1 від 20.11.2019, від 25.11.2019, від 27.11.2019, від 01.12.2019 Державною установою "Харківське СІЗО № 27" з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом спору в даній справі є правомірність дій "Харківське СІЗО № 27" під час відправлення кореспонденції позивача.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 2 КАС України, суд перевіряє оскаржувані дії чи вчинені вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

20.11.2019 позивачем подано лист до Октябрського районного суду м. Полтава разом з заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням. Вказаний лист направлений адресату 28.11.2019, тобто на восьмий день з часу його подання.

25.11.2019 ОСОБА_1 подано лист до Міністерства юстиції України разом з заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням. Вказаний лист направлений адресату 05.12.2019, тобто на десятий день з часу його подання.

27.11.2019 ОСОБА_1 подано лист до Октябрського районного суду м. Полтава разом з заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням. Вказаний лист направлений адресату 28.01.2020, тобто на 62 день з часу його подання.

01.12.2019 ОСОБА_1 подано лист на ім`я її захисника Лукашової А.А. разом із заявою на ім`я начальника Державної установи "Харківське СІЗО № 27", відповідно до якої позивач просила зняти кошти з рахунку для оплати послуг АТ "Укрпошта" за відправку листа з повідомленням. Вказаний лист направлений адресату 28.12.2020, тобто на 27 день з часу його подання.

Вказані встановлені по справі обставини підтверджуються довідкою заступника начальника ДУ "Харківський слідчий ізолятор" з оперативної роботи полковника внутрішньої служби Ю.А. Маслюка.

Доказів спростування вказаних вище обставин матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вказаного вище, колегія суддів зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку покладеного на нього відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України щодо правомірності дій в спірних правовідносин, відтак, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання неправомірними дій Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися у несвоєчасному відправленні поштової кореспонденції ОСОБА_1 від 20.11.2019, від 25.11.2019, від 27.11.2019, від 01.12.2019.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди загальною сумою 32000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, які визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09.06.2021 по справі №280/5216/19.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що позивачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не було надано жодного доказу на підтвердження факту перенесених нею душевних страждань, душевного або фізичного болю, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаної частини позовних, та як наслідок, відсутність правових підстав для їх задоволення.

Повне поновлення порушених прав позивача здійснено судом шляхом визнання неправомірними дій Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися у несвоєчасному відправленні поштової кореспонденції ОСОБА_1 від 20.11.2019, від 25.11.2019, від 27.11.2019, від 01.12.2019.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися в порушеннях прав позивача, закріплених у ст. 6 ч. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, шляхом невідправлення або несвоєчасної відправки кореспонденції (переліченої в описовій частині позову) неправильно застосував норми матеріального права, а також висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 в цій частині підлягає скасуванню з прийняття постанови про визнання неправомірними дій Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися у несвоєчасному відправленні поштової кореспонденції ОСОБА_1 від 20.11.2019, від 25.11.2019, від 27.11.2019, від 01.12.2019, в іншій частині рішення суду першої інстанції від 10.07.2020 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року по справі №520/14482/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися в порушеннях прав позивача, закріплених у ст. 6 ч. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, шляхом невідправлення або несвоєчасної відправки кореспонденції (переліченої в описовій частині позову).

Прийняти в цій частині постанову, якою визнати неправомірними дії Державної установи "Харківське СІЗО №27", що виразилися у несвоєчасному відправленні поштової кореспонденції ОСОБА_1 від 20.11.2019, від 25.11.2019, від 27.11.2019, від 01.12.2019.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року по справі №520/14482/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 06.08.2021 року