Справа № 200/6836/21
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 р. Справа№200/6836/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

3 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):

- визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не врахування при призначенні пенсії від 21.04.2021 ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи на ЗАТ "Вуглевидобуток" з 09.04.1998 по 30.07.1998; на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 20.02.1998 по 28.02.1998 (9 днів), з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів), з 04.07.2011 по 25.07.2011 (22 дня) на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля"; з 01.07.2016 по 21.04.2021 на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" та страхового стажу період: з 01.07.2016 по 21.04.2021 року на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля";

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 21.04.2021 подану ОСОБА_1 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, із врахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 09.04.1998 року по 30.07.1998 на ЗАТ "Вуглевидобуток"; з 20.02.1998 по 28.02.1998 (9 днів), з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів), з 04.07.2011 по 25.07.2011 (22 дня) на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" та з 01.07.2016 по 21.04.2021 рік на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" із врахуванням до страхового періоду роботи з 01.07.2016 по 21.04.2021 на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля";

- до загального страхового стажу-додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах:

- до пільгового стажу за кожен повний рік роботи гірником очисною забою, з 12.11.1999 по 28.07.2011 - за 1 рік роботи 3 місяці;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, після розгляду заяви від 21.04.2021 року з урахуванням зарахованого пільгового та страхового стажу, здійснити перерахунок вже призначеної пенсії та виплатити заборгованість з дати призначення пенсії, тобто з 21.04.2021 року по дійсний момент.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії по-інвалідності. 21.04.2021 він звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії. 27.04.2021 в його особистий кабінет на сайті Пенсійного фонду надійшло електронне повідомлення про призначення йому з 21.04.2021 пенсії. За результатом звернення представника позивача до пенсійного органу, йому стало відомо, що до пільгового стажу за списком №1 не зараховані періоди: на ЗАТ "Вуглевидобуток" з 09.04.1998 року по 30.07.1998 через відсутність наказів про атестацію робочих місць, на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 20.02.1998 по 28.02.1998 (9 днів), з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів), з 04.07.2011 по 25.07.2011 (22 дня) - безоплатні відпустки. Також, до страхового стажу не зараховано період роботи ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року через несплату єдиного внеску.

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №200/6836/21 за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про заміну відповідача по адміністративній справі №200/8019/21-а задоволено. Замінено відповідача Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що до пільгового стажу не зарахований період з 09.04.1998 по 30.07.1998 на ЗАТ "Вуглевидобуток", з 24.12.1998 по 31.12.1998, оскільки позивачем не надані уточнюючі довідки, що підтверджують особливий характер роботи, а також виписки з наказів підприємства про проведення атестації робочих місць. При цьому, періоди з 20.02.1998 по 28.02.1998 та з 04.07.2011 по 25.07.2011 на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" зараховано позивачу до пільгового стажу. До страхового стажу зарахований період з 01.09.2016 по 30.06.2018 на ВП шахта 1/3 "Новогродівська".

На підстав зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

04 серпня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надані заперечення на позовну заяву, викладені аналогічно як у відзиві.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 15 січня 1997 року Новогродівським МВ УМВС України в Донецькій області), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії по-інвалідності.

Як встановлено судом, 21.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про перехід на інший вид пенсії.

З 21.04.2021 ОСОБА_1 призначено пенсію на пільгових умовах за списком №1.

Листом від 12.05.2021 №0572-03-8/8008 на запит представника позивача, Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області повідомлено про те, що до пільгового стажу за списком №1 не зарахований період з 09.04.1998 по 30.07.1998 на ЗАТ "Вуглевидобуток" через відсутність наказів про атестацію робочих місць, періоди з 20.02.1998 по 28.02.1998 (9 днів), з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів), з 04.07.2011 по 25.07.2011 (22дні) на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" - безоплатні відпустки. До страхового стажу не зарахований період з 01.07.2018 по 31.12.2020 на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" через несплату підприємством страхових внесків.

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття Управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Законом №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 14 Закону №1788, а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383).

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або №2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі №686/19687/14а.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу за списком №1 періоду роботи з 09.04.1998 по 30.07.1998 на ЗАТ "Вуглевидобуток" слугувала відсутність наказів про атестацію робочих місць та уточнюючих довідок, що підтверджують особливий характер роботи, довідок, що підтверджують зайнятість на роботах із небезпечними та шкідливими умовами праці, на що суд зазначає наступне.

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 у спірний період з 09.04.1998 (підстава: наказ про прийняття від 10.04.1998 №68к) по 30.07.1998 (підстава: наказ про звільнення від 30.07.1998 №348) працював на підприємстві «Вуглевидобуток» за професією: гірник підземний з повним робочим днем у шахті.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірного періоду його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваної позивачем роботи, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірний період позивач виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, занятість в якій повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа №275/615/17 (К/9901/768/17).

Системний аналіз наведених вище положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку №637 дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

В той час, зазначений вище спірний стаж роботи позивача за Списом №1 підтверджено копією трудової книжки.

Окрім того, Довідкою архівного відділу Новогродівської міської ради від 11.03.2021 №38, підтверджується, що ОСОБА_1 працював на ЗАТ «Вуглевидобуток» гірником підземним 3 розряду на дільниці №1 з 09.04.1998 по 30.07.1998.

Посилання відповідача на відсутність документів, підтверджуючих пільговий характер роботи, за період з 09.04.1998 по 30.07.1998, суд вважає безпідставним, оскільки трудовою книжкою та довідкою архівного відділу Новогродівської міської ради підтверджується, що позивач у зазначений період виконував підземні роботи з повним робочим днем під землею, а довідки про які зазначає відповідач повинні надаватися лише у тих випадках, коли у в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах і, в даному випадку, не є обов`язковими для надання відповідачу для підтвердження пільгового стажу.

Щодо посилання відповідача на відсутність наказів про проведення атестації робочих місць, суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно п.4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затв. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005383, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за № 1451/11731 ) результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умові характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що атестація має проводитися у передбачені для цього строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 (адміністративне провадження К/9901/20098/18, справа №352/547/16-а) та постанові від 10.07.2018 (справа №227/545/17, адміністративне провадження №К/9901/22421/18) вказуючи, що: атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

При цьому, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд зазначає, що відповідачем неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування періоду роботи з 09.04.1998 року по 30.07.1998 року на підприємстві «Вуглевидобуток» до пільгового стажу за списком №1.

Щодо вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу періодів з 20.02.1998 по 28.02.1998 (9 днів), з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів), з 04.07.2011 по 25.07.2011 (22 дня) на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", суд зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку стажу спірні періоди позивача з 20.02.1998 по 28.02.1998 (9 днів) та з 04.07.2011 по 25.07.2011 (22 дня) на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", зараховані відповідачем до пільгового стажу за списком №1.

Не зарахування до пільгового стажу періоду з 24.12.1998 по 31.12.1998 у кількості 8 днів, відповідач обґрунтовує безкоштовними відпустками позивача, на що суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Згідно пункту 2 Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі №295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Суд звертає увагу на те, що у наданих до суду довідках, відсутні відомості про надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати у зв`язку з виробничою необхідністю.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач жодним чином не з`ясував чи пов`язаний зазначений період знаходження позивача у відпустці без збереження заробітної плати з виробничою необхідністю чи того, що зазначений період не перевищують одного місяця в календарному році.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем не враховано період відпустки без збереження заробітної плати у кількості 8 днів.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що вказаний період є меншими від одного місяця в календарному році, тому підлягає до зарахування у пільговий стаж позивача.

Щодо періодів з 20.02.1998 по 28.02.1998 (9 днів) та з 04.07.2011 по 25.07.2011 (22 дня) на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", суд означає, що оскільки відповідачем самостійно зараховано до пільгового стажу означені періоди, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.07.2016 по 21.04.2021 на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" із врахуванням до страхового періоду роботи з 01.07.2016 по 21.04.2021 на ВП шахта 1/3 "Новогродівсьrа" ДП "Селидіввугілля", суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 1 - 3 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1, 3, 6, 10 статті 20 Закону №1058, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 12 статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 статті 16 Закону №1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до положень ст.106 Закону №1058, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Як вбачається з довідки ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" від 30.03.2021 №129/03, наданої ОСОБА_1 , йому була нарахована заробітна плата, нараховано ЄСВ та підприємством було перераховано до органів Пенсійного фонду внески за період з вересня 2016 року по лютий 2021 року.

Разом з тим, позивач просить зарахувати до страхового стажу період з 01.07.2016 по 21.04.2021.

При цьому, відповідач у відзиві зазначає, що до страхового стажу зарахований період з 01.09.2016 по 30.06.2018 на ВП шахта 1/3 "Новогродівська".

На підтвердження цих обставин, відповідачем надано розрахунок заробітку позивача, з якого вбачається, що останньому враховано при призначенні пенсії на пільгових умовах нараховану ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" заробітну плату з 01.09.2016 по 30.06.2018, що свідчить про врахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду з 01.09.2016 по 30.06.2018.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що несплата підприємством-страхувальником не може слугувати підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача, суд вважає, що відповідач повинен зарахувати позивачу до страхового стажу період з 01.07.2018 по 31.03.2021.

Щодо зарахування спірного періоду з 01.07.2016 по 21.04.2021 на ВП шахта 1/3 "Новогродівсьrа" ДП "Селидіввугілля" до пільгового стажу за списком №1, суд зазначає, що матеріалами справи, а саме протоколом про розрахунок стажу підтверджується зарахування відповідачем до пільгового стажу за списком №1 періоду з 01.07.2016 по 31.03.2021.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що довідкою від 30.03.2021 виданою ВП шахта 1/3 "Новогродівсьrа" ДП "Селидіввугілля" підтверджується його період роботи на шахті по 21.04.2021, оскільки означена довідка датована 30.03.2021 та визначає, що позивач дійсно працює на ВП шахта 1/3 "Новогродівсьrа" ДП "Селидіввугілля" з 28.07.2011 по теперішній час, тобто на дату складання довідки, а саме 30.03.2021.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено зарахування позивачу до пільгового стажу за списком №1 періоду з 01.07.2016 по 31.03.2021, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац дев`ятий частини третьої статті 24 Закону №1058-IV).

Абзацом десятим частини третьої статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Враховуючи вищезазначені приписи статті 24 Закону №1058-IV суд вважає, що відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах повинна була бути застосована для обрахунку його страхового стажу частина 3 статті 24 Закону №1058-IV.

Щодо вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу за кожен повний рік роботи гірником очисною забою, з 12.11.1999 по 28.07.2011 - за 1 рік роботи 3 місяці, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавши повного стажу, передбаченою зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:

- кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого проказу за 1 рік роботи 3 місяці;

- кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.

Крім цього, Кабінет Міністрів України 22.02.1992 прийняв Постанову №81 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», у якій є Додаток, який містить ПЕРЕЛІК проектів нормативних актів щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», який у свою чергу містить Документи, що затверджуються міністерствами. Серед цих документів є Роз`яснення від 20.01.1992 №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На даний час Постанова КМУ №81 від 22.02.1992 є чинною.

Судом встановлено, що професія позивача у період з 12.11.1999 по 27.07.2011(з 28.07.2011 позивач переведений гірником поверхні) «гірник очисного забою» підпадає під перелік визначений у Роз`яснені Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 та таким чином підлягає зарахуванню за 1 рік роботи 3 місяці.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до положень частини першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Згідно частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування при призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за заявою від 21.04.2021 до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи на ЗАТ "Вуглевидобуток" з 09.04.1998 по 30.07.1998; на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів) та до страхового стажу періоду з 01.07.2018 по 31.03.2021 року на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", не застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8, не застосування абзацу 10 частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.04.2021 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи на ЗАТ "Вуглевидобуток" з 09.04.1998 по 30.07.1998; на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів) та до страхового стажу періоду з 01.07.2018 по 31.03.2021 року на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", з застосуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8, застосуванням абзацу 10 частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача, після розгляду заяви від 21.04.2021 з урахуванням зарахованого пільгового та страхового стажу, здійснити перерахунок вже призначеної пенсії та виплатити заборгованість з дати призначення пенсії, тобто з 21.04.2021 по дійсний момент, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на наступне.

Верховний Суд України у постанові від 01.06.2010 у справі № 21-300во10 та Верховний Суд у постанові від 01.11.2019 справа № 333/6481/16-а (2-а/333/21/17) зазначили, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

Оскільки, відповідно до приписів КАС України судовому захисту підлягає виключно порушене право позивача та враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймалась відмова у здійсненні перерахунку та виплати перерахованої пенсії, то така вимога є передчасною.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 681,00 грн. (75%) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за заявою від 21.04.2021 до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи на ЗАТ "Вуглевидобуток" з 09.04.1998 по 30.07.1998; на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів) та до страхового стажу періоду з 01.07.2018 по 31.03.2021 року на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", не застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8, не застосування абзацу 10 частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 21.04.2021 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи на ЗАТ "Вуглевидобуток" з 09.04.1998 по 30.07.1998; на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 24.12.1998 по 31.12.1998 (8 днів) та до страхового стажу періоду з 01.07.2018 по 31.03.2021 року на ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля", зарахувати до пільгового стажу за кожен повний рік роботи гірником очисною забою, з 12.11.1999 по 27.07.2011 - за 1 рік роботи 3 місяці, додатково зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 по одному року за кожний повний рік роботи за Списком №1, відповідно до абзацу 10 частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна гривня) 00 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 9 серпня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов