Справа № 280/4115/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
04 серпня 2021 року 17:25Справа № 280/4115/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Клименка А.Р. та представників

позивача Кошліченко Н.В.

відповідача Гамаюнова Д.Є., Ганич К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування наказу та акту, стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:
22 червня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій з урахуванням уточнення (вх. №49654 від 20.10.2020) позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати абзац 3, п. 4, п. 6, п. 7, 7.1, 7.2, 7.3 в частині стягнення грошового забезпечення з лейтенанта ОСОБА_1 83570,93 грн., п. 8, п. 9 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 № 494 «Про результати службового розслідування»;

визнати протиправним та скасувати Акт службового розслідування, а саме: п. 5 в частині ОСОБА_1 , п. 6 в частині ОСОБА_1 , в тому числі пп. 3, 4, 7, на підставі якого винесено наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 № 494 «Про результати службового розслідування»;

стягнути з відповідача на користь позивача протиправно утримане у період з квітня 2020 року по 29.05.2020 грошове забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків в сумі 8655,49 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15500,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві зазначає, що з результатами службового розслідування та наказом № 494 від 24.04.2020 ОСОБА_1 не згодний, оскільки за час перебування на посаді командира роти матеріального забезпечення свої посадові обов`язки він виконував належним чином та сумлінно, виникнення нестачі військового майна не допускав, а запасні частини та комплектуючі до військової техніки, що зазначені в Акті службового розслідування (з урахуванням внесених змін до Наказу № 494 від 24.04.2020, на підставі Наказу № 542 від 05.05.2020), були відсутні на момент прийняття позивачем 03.09.2017 посади, що також можуть підтвердити свідки, клопотання про виклик яких до суду додано до позову. Крім того, вказує, що автомобільна техніка перебувала в поганому стані, її ремонт дуже часто приходилось робити за власні кошти, в тому числі водіями, які можуть підтвердити вказані факти у судовому засіданні, про виклик яких окремо подано клопотання. Пояснює, що на час здавання і приймання посади командира роти з матеріального забезпечення позивачем станом на 07.09.2017 не проведена інвентаризація військової техніки та запасних частин і комплектуючих до неї, не вся техніка була у робочому стані, а деякі автомобілі взагалі не могли експлуатуватись у зв`язку з їх технічною несправністю, що може бути підтверджено шляховими листами, з яких буде видно, що деякі автомобілі ніколи не виїжджали з військової частини та показаннями свідків, про що буде заявлено окреме клопотання. При цьому, в матеріалах до Акту прийняття посади ОСОБА_1 додано рапорт позивача, в якому він зазначає, що акти форми № 12 на техніку він надасть пізніше. Зауважує, що натомість ОСОБА_1 притягають до дисциплінарної відповідальності через нестачу запасних частин та комплектуючих до військової техніки, яких і не було в наявності на час прийняття ним посади. Таким чином, наголошує, що в діях позивача відсутня вина у завданні шкоди, оскільки за час перебування на посаді командира роти матеріального забезпечення ним не було допущено нестачі запасних частин та комплектуючих, техніка в несправному стані була передана йому під час прийняття посади 03.09.2017, а комісія з прийняття посади не вчинила жодних дій для дотримання процедури передання посади, а саме не було сформовано та оформлено актів форми 12 технічного стану та комплектності автомобільної техніки, що виключає також і причинний зв`язок між поведінкою особи та завданою шкодою. Крім того, зауважує, що під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатись своїми правами, оскільки члени комісії не ознайомили його з його правами, про що повинна бути письмова розписка, не були опитані особи, які могли б підтвердити, що нестача певного виду майна існувала ще до прийняття позивачем посади командира роти матеріального забезпечення, не були досліджені докази відсутності майна на момент прийняття посади. Крім того, в самому Наказі № 494 від 24.04.2020 зазначено, що особиста безвідповідальність щодо створення належних умов для зберігання військового майна, також безвідповідально поставився до прийняття посади командира роти, а саме не перевіривши якісний стан комплектування військової техніки, яка закріплена за ротою матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , що призвело по суті нестачі запасних частин та комплектуючих до військової техніки. Таким чином, вважає, що до позивача було застосовано матеріальну відповідальність, оскільки останній є матеріально-відповідальною особою, однак під час службового розслідування відповідачем не враховано відсутність доказів на підтвердження факту, що саме позивач брав під звітність втрачені матеріальні засоби і в якому кількісному і якісному стані, що свідчить про недоведеність вини саме ОСОБА_1 у втраті матеріальних засобів, а не іншої особи, зокрема тієї, що перебувала на посаді командира роти матеріального забезпечення до нього.

Ухвалою судді від 26.06.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 23 липня 2020 року.

Відповідно до ухвали суду від 23.07.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 23 вересня 2020 року.

Відповідач позов не визнав, 28 серпня 2020 року на адресу суду надав відзив (вх. № 39692), у якому пояснює, що у ВЧ НОМЕР_1 проведена інвентаризація роти матеріального забезпечення, в ході якої виявлена нестача по автомобільній службі. Стверджує, що розходжень з даними бухгалтерського обліку та фактичної наявності майна автомобільної служби не виявлено, проте при проведенні вибіркової інвентаризації автомобільної техніки роти матеріального забезпечення виявлено факт відсутності на техніці запасних частин та комплектуючих до неї на загальну суму 83570,93 грн. Вказує, що службове розслідування проведено відповідно до вимог ст. 84-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності, оскільки останній своїми діями створив нестачу по автомобільній службі роти матеріального забезпечення. Наголошує, що під час прийняття посади позивач халатно поставився до прийняття посади, а саме не надав акти форми 12, що підтверджується рапортом самого ОСОБА_1 . При цьому, твердження, заявлені у позові з приводу того, що під час прийняття посади не вся техніка була у робочому стані, а деякі автомобілі взагалі не могли експлуатуватись у зв`язку з їх технічною несправністю є помилковим, оскільки з акту здачі та прийому справ та посади командира роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 за 2017 рік видно, що згідно з відомостями наявності та якісного стану матеріальних засобів по автомобільній службі роти матеріального забезпечення нестача в матеріальних засобах, які прийняв ОСОБА_1 відсутня. Що стосується Акту про прийняття ОСОБА_1 посади командира роти повідомляє, що в матеріалах службового розслідування є витяг із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 06.09.2017 №67 про прийняття справ та посади командира роти матеріального забезпечення частини, в матеріалах службового розслідування є акт здачі та прийому справ та посади командира роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 за 2017 рік. Також в матеріалах службового розслідування є рапорт ОСОБА_1 , в якому зазначено, що справи та посаду командира роти матеріального забезпечення прийняв, акти форми 12 на техніку зобов`язався надати пізніше, але так і не надав, тому акти на прийняту техніку у військовій частині відсутні. Ураховуючи викладене, вважає, що службове розслідування проведено у відповідності до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, а також об`єктивно, враховуючі керівні документи.

23 вересня 2020 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 23.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 25 листопада 2020 року та відкладено підготовче засідання до 20 жовтня 2020 року.

20 жовтня 2020 року судом постановлено ухвали про витребування додаткових доказів від ВЧ НОМЕР_1 та Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку, а також про прийняття до розгляду заяви про зміну позовних вимог та розгляд справи з урахуванням змінених позовних вимог, підготовче засідання відкладене на 18 листопада 2020 року.

В період з 10.11.2020 по 27.11.2020 суддя Бойченко ЮП. була відсутня на роботі на підставі листка непрацездатності, у зв`язку із чим розгляд справи призначений на 03 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 03.12.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 26 січня 2021 року.

26 січня 2021 року провадження у справі поновлено.

Відповідно до ухвали суду від 26.01.2021 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 23 лютого 2021 року.

23 лютого 2021 року провадження у справі поновлено.

Згідно з ухвалами суду від 23.02.2021 витребувано від Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку додаткові докази по справі, провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 06 квітня 2021 року.

06 квітня 2021 року провадження у справі поновлено.

В підготовчому засіданні, призначеному на 06 квітня 2021 року, підготовче засідання по справі відкладено на 13 травня 2021 року.

13 травня 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02 червня 2021 року.

В судовому засіданні, призначеному на 02 червня 2021 року, судом допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У подальшому, у розгляді справи судом оголошена перерва до 30 червня 2021 року.

30 червня 2021 року судом оголошена перерва у розгляді справи до 14 липня 2021 року.

14 липня 2021 року судове засідання відкладене на 21 липня 2021 року.

21 липня 2021 року у розгляді справи судом оголошена перерва до 04 серпня 2021 року.

Під час судового розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові (уточненому). Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача підтримали позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, в судовому засіданні 04 серпня 2021 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.05.2016 року по 29.05.2020 перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , про що свідчить довідка від 28.08.2020 №1964. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серія НОМЕР_2 , виданим 18 липня 2017 року Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 .

Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №313 від 16.03.2020, відповідною комісією в період з 16 по 24 березня 2020 року була перевірена наявність, стан якісного та вартісного обліку, умови експлуатації та збереження, законність й ефективність використання технічних засобів майна автомобільної служби, за результатами якої складений Акт №112 інвентаризації автомобільної техніки роти матеріального забезпечення та 4 артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 в період з 16.03. по 23.03.2020, затверджений Тво командира ВЧ НОМЕР_1 24 березня 2020 року.

Як вбачається з акту №112 від 24.03.2020 розходжень з даними бухгалтерського обліку та фактичної наявності майна автомобільної служби не виявлено, проте при проведенні вибіркової інвентаризації автомобільної техніки роти матеріального забезпечення виявлено факт відсутності на техніці запасних частин та комплектуючих до неї на загальну суму 83570,93 грн., у т.ч. відповідальна особа командир роти матеріального забезпечення лейтенант ОСОБА_1 83570,93 грн. (у відповідності до Додатків №1 та №2 інвентаризаційні описи необоротних активів (автомобільної техніки) роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 станом на 11.03.2020; списку відсутніх запасних частин та комплектуючих до автомобільної техніки роти матеріального забезпечення; актів технічного стану транспортного засобу).

З рапорту капітана ОСОБА_6 , помічника начальника служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини, що під час проведення інвентаризації стало відомо про факт відсутності запасних частин та комплектуючих до військової техніки роти матеріального забезпечення військової частини та 4 артилерійського дивізіону військової частини, у зв`язку із чим наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.03.2020 №363 з метою з`ясування причин та умов, що сприяли даному випадку, виявлення винних осіб та встановлення ступеня їх вини, призначено комісії провести службове розслідування відповідно до вимог ст. 84-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.04.2020 №85 продовжено термін проведення службового розслідування за фактом відсутності техніки роти матеріального забезпечення та 4 артилерійського дивізіону військової частини, строком на 30 діб до 24 квітня 2020 року.

За результатами проведеного службового розслідування комісією складений Акт службового розслідування, який затверджений Тво командира ВЧ НОМЕР_1 24 квітня 2020 року, у якому комісія дійшла висновку, що неправомірні дії та причинний зв`язок лейтенанта ОСОБА_1 проявляється в неналежному утриманні на відповідальному збереженні військового майна, що призвело до нестачі військового майна в автомобільній службі. Дана нестача пов`язана з неналежним виконання військовослужбовців своїх службових обов`язків, у зв`язку із чим запропоновано, зокрема за порушення вимог абзацу ст. 111, абз. 4 ст. 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» за виявлену нестачу позивача притягнути до повної матеріальної відповідальності.

Так, з метою недопущення подібних випадків в подальшому, а також притягнення винних осіб до відповідальності наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 №494 «Про результати службового розслідування» вирішено, зокрема:

4. За порушення вимог абзацу ст. 111, абз. 4 ст. 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в порядку ст. 55 «а» дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, на лейтенанта ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «зауваження».

6. Оголосити нестачу по військовій частині на загальну суму 89770,27 грн. по автомобільної служби.

7. Помічнику командира бригади з фінансово-економічної роботи начальнику служби:

7.1. Занести нестачу до «Книги обліку нестач» ВЧ НОМЕР_1 по автомобільної служби, на загальну суму 89770,27 грн.

7.2 Шкоду, заподіяну державі на загальну суму 89770,27 занести до «Книги обліку грошових стягнень та нарахувань» ВЧ НОМЕР_1 за автомобільною службою.

7.3. Помічнику командира бригади з фінансово-економічної роботи збитки нанесені військовій частині на загальну суму у розмірі 89770,27 грн. стягнути з грошового забезпечення, у т.ч. з лейтенанта ОСОБА_1 83570,93 грн.

З вказаним наказом позивач ознайомлений особисто 20 травня 2020 року під підпис, при цьому, останнім зроблена відповідна відмітка, що з наказом не згоден.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача неодноразово звертався до відповідача із адвокатськими запитами про надання інформації, на підставі якого документу (наказу) із грошового забезпечення командира роти матеріального забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 , проводиться відрахування ВЧ НОМЕР_1 та у якому розмірі, на які 01 червня 2020 року отримано лист-відповідь від 28.05.2020 №2165, до якого долучено довідку про суму нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за квітень 2020 року, витяг з наказу №494 від 24.04.2020.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.05.2020 №125 лейтенанта ОСОБА_1 , командира роти матеріального забезпечення військової частини, який наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 03.02.2020 №30 призначений на посаду старшого офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів Вільнянського військового комісаріату Запорізької області вирішено вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для подальшого проходження служби в Вільнянський районний військовий комісаріат до м. Вільнянськ Запорізької області.

Не погоджуючись із результатами службового розслідування та наказом № 494 від 24.04.2020, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут) визначені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

За приписами статті 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із статтею 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

У силу статті 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до статей 86, 87 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Так, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (Порядок №608).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування пунктів 5, 6 Акту службового розслідування, суд зазначає, що іншого способу перевірки фактів, що свідчать про можливі порушення військовослужбовцем Дисциплінарного статуту ЗСУ, вчинення корупційного діяння, встановлення осіб винних у заподіяні шкоди та визначення її розмірів крім призначення та проведення службового розслідування не існує.

При цьому, Розділом V Порядку №608 визначено порядок оформлення результатів службового розслідування. Зокрема, відповідно до пунктів 1-6 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Слід вказати, що акт службового розслідування не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актом застосування норм права та не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи; не встановлює, не припиняє або змінює правовідносини, права та обов`язки осіб, не породжує правових наслідків, а є лише передумовою прийняття суб`єктом владних повноважень правових актів індивідуальної дії та встановлює факти, які самі по собі не встановлюють конкретні приписи до позивача.

Оцінка Акту за результатами службового розслідування, в тому числі оцінка дій посадових осіб щодо його складання, викладення у ній висновків, а також щодо самих висновків розслідування, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого за результатами такого розслідування.

Таким актом індивідуальної дії, що породжує певні права та обов`язки є наказ, що прийнятий за результатами розгляду акту. Саме наказ і є у цій справі предметом судового аналізу щодо відповідності вимогам чинного законодавства.

Отже, позовні вимоги щодо скасування акту не можуть бути предметом судового розгляду, а лише є обґрунтуванням інших вимог, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову у відповідній частині.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування абзацу 3, пунктів 4, 6, п. 7 (7.1, 7.2, 7.3) в частині стягнення грошового забезпечення з лейтенанта ОСОБА_1 83570,93 грн., пунктів 8, 9 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 № 494 «Про результати службового розслідування» суд виходить з такого.

Судом встановлено, що в ході проведення службового розслідування при проведенні вибіркової інвентаризації автомобільної техніки роти матеріального забезпечення та 4 артилерійського дивізіону виявлено факт відсутності на техніці запасних частин та комплектуючих до неї на загальну суму 89770,27 грн., при цьому, із них відповідальна особа командир роти матеріального забезпечення ОСОБА_1 сума збитків становить 83570,93 грн.

Відповідно до наказу від 24.04.2020 № 494 за порушення вимог абзацу статті 111, абзацу 4 статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в порядку статті 55 «а» дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, на ОСОБА_7 накладено дисциплінарне стягнення «зауваження» та неналежне виконання службових обов`язків, позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності згідно з Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 № 494 «Про результати службового розслідування» в частині стягнення з позивача матеріальних збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-ІХ) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Статтею 3 Закону №160-ІХ встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення №243/95).

Відповідно до пункту 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Згідно із пунктом 13 розділу IIІ Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

За пунктом 16 Положення № 243/95 розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункти 17-19 Положення № 243/95).

Відповідно до пункту 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Зі змісту Акту вбачається, що в ході проведення службового розслідування з пояснень лейтенанта ОСОБА_1 з`ясувалось (пункти 3.2, 3.3 Акту), що він прийняв посаду командира роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 03 вересня 2017 року у капітана ОСОБА_8 . Договір про матеріальну відповідальність з військовою частиною не підписував. Під час прийняття посади автомобільну техніку по актам технічного стану йому не передавали. Технічний стан автомобілів був у неналежному стані. Сума залишкової вартості є безпідставною. Відповідальною особою роти матеріального забезпечення є лейтенант ОСОБА_1 згідно зі зведеною відомістю щодо залишкової вартості військового майна сума збитків становить 83570,93 грн. (розмір збитку по кожному транспортному засобу із зазначенням відсутніх запасних частин та комплектуючих до неї наведено на с. 18 33 Акту службового розслідування). Згідно з актом №112 від 23.03.2020 вхідний №1445 від 25.03.2020 на сторінці №3 інвентаризаційний опис необоротних активів від 11.03.2020 на підставі розпорядчого документа від 21.01.2020 №68 виконано знімання фактичних залишків, нематеріальних активів, інших необоротних матеріальних активів, які зберігаються в підрозділах, всі видаткові та прибуткові документи на необоротні активи здано в бухгалтерську службу і всі необоротні активи, що вибули, списано, власноруч підписано матеріально відповідальною особою командиром роти ОСОБА_1 . Усі цінності пронумеровані в інвентаризаційному описі з №1 до №66 включно, перевірено комісією в натурі в присутності командира роти матеріального забезпечення ОСОБА_1 та внесено в опис. ОСОБА_1 претензій до інвентаризаційної комісії немає. Згідно з актом прийому справ та посади командира роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 від 05.09.2017 вхідний №1224 на підставі наказу командира військової частини №65 від 03.09.2017, було з`ясовано комісією: стан бойової готовності задовільний; морально-психологічний стан особового складу задовільний; військова техніка та матеріально-технічні засоби в наявності, згідно з обліковими даними, зберігаються згідно з вимогами керівних документів, вказаних в додатках до рапорту та актах форми 12; підрозділ до виконання бойових завдань готовий. Згідно з даного акту мають додаватись відомості наявності та якісного стану матеріальних засобів по службам на 13 аркушах, але вони відсутні. 06 вересня 2017 року вхідний №1238 зареєстрований рапорт командира роти молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , який власноруч доповідає командиру військової частини, що він справи та посаду прийняв, акти форми №12 на техніку надасть пізніше, але до теперішнього часу не пред`явив. Згідно з наказом командира частини від 06.09.2017 №67 молодший лейтенант ОСОБА_1 призначений на посаду командира роти матеріального забезпечення частини. Лейтенант ОСОБА_1 безвідповідально поставився до прийняття посади командира роти, а саме: не перевіривши якісний стан комплектування військової техніки, яка закріплена за ротою матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , що призвело по суті до нестачі запасних частин та комплектуючих до військової техніки згідно з актом акту та прийому справ та посади командира роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 .

Водночас, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця, тобто позивача. Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця.

Пункт 9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України № 300 від 16.07.1997, визначає порядок приймання та здавання справ і посад особами, що відають військовим (корабельним) господарством.

У відповідності до підпунктів 9.1.1. та 9.1.6. цього Положення з метою підвищення відповідальності за керівництво військовим (корабельним) господарством і забезпечення збереження державної власності всі посадові особи при призначеннях і переміщеннях зобов`язані здавати та приймати справи і посаду.

Комісія, призначена для приймання та здавання справ і посади, чи внутрішня перевірочна комісія у присутності того, хто приймає, і того, хто здає справи і посаду, проводить інвентаризацію матеріальних засобів, які приймаються заново призначеною посадовою особою військової частини (з`єднання); перевірку господарської діяльності військової частини, служб складів та інших об`єктів з моменту останньої перевірки і порівняння облікових відомостей з даними дійсної наявності матеріальних засобів.

Згідно з пунктом 9.1.7. Положення приймання та здавання справ посадовими особами, що відають військовим (корабельним) господарством, оформлюється актом (додаток №8). До акта додаються відомості наявності і якісного стану матеріальних засобів з указанням наявності, якісного стану, надлишків і нестач, а також пояснення того, хто здає справи і посаду, про причини виникнення нестачі, надлишків. У тих випадках, коли той, хто здає, або заново призначений начальник має по окремих статтях акту заперечення, він викладає їх у письмовій формі в акті під час його підписання. Вищий начальник при затвердженні акта про приймання та здавання справ і посади зобов`язаний розглянути заперечення. При необхідності, для виявлення дійсного стану речей і розбору заперечень того, хто здає (приймає) справи і посаду, розпорядженням командира частини (з`єднання) призначається службове розслідування, яке повинно бути закінчено в двотижневий строк.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 вересня 2017 року лейтенант ОСОБА_1 прийняв від капітана ОСОБА_8 посаду командира роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , про що на підставі наказу № 65 від 03.09.2017 комісією в складі голови комісії - заступника командира ВЧ НОМЕР_1 з тилу підполковника ОСОБА_4 , членів комісії - заступника командира в/ч з озброєння підполковника ОСОБА_9 , начальника автомобільної служби ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_10 , начальника служби ПММ в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_5 , складено Акт здачі та прийому справ та посади командира роти матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , затвердженого командиром військового частини полковником ОСОБА_11 2017 року (без зазначення конкретної дати).

За змістом Акту здачі та прийому справ та посади комісією, зокрема з`ясовано, що військова техніка та матеріально-технічні засоби в наявності, згідно з обліковими даними, зберігаються згідно з вимогами керівних документів, вказаних в додатках до рапорту та актах форми 12. До акту додаються відомості наявності та якісного стану матеріальних засобів по службах на 13 аркушах. При цьому, в додатках до Акту прийняття посади додано рапорт позивача, в якому останній зазначає, що акти форми № 12 на техніку надасть пізніше.

Так, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні 02 червня 2021 року пояснив, що проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 з 2016 по 2019 рік на посаді водія, старшого водія, командира відділення. Зазначив, що з наявних в військовій частині транспортних засобів справними були приблизно 10 автомобілів, при цьому, водіями подавались заявки та рапорти на придбання комплектуючих до них, однак гроші не виділялись, у зв`язку із чим водії ремонтували техніку власним коштом. Підтвердив, що під час прийняття посади командира роти матеріального забезпечення ОСОБА_1 акти форми 12 не складались, якісний стан транспортних засобів документально не оформлювався, лише робився поверховий огляд. Технічний огляд автомобілі не проходили, окрім тих, що були справними.

Свідок ОСОБА_2 зауважив, що проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді водія з травня 2016 року по серпень 2020 року. За час проходження служби неодноразово ремонтував закріплену за ним автомобільну техніку (2 одиниці) за власний кошт. Вказав, що багато автомобілів, що знаходись у військовій частині були не справними, при цьому, жодній комісії ці авто не були показані.

При цьому, свідок підполковник ОСОБА_4 вказав, що на даний час працює на посаді заступника командира ВЧ НОМЕР_1 . У 2017 році був головою комісії з прийняття-здавання посади командира роти матеріального забезпечення від ОСОБА_8 та підписував акт прийому-здавання, проте як проходило приймання посади ОСОБА_1 не пам`ятає. При цьому, зауважив, що актів форми 12 не бачив, фактичних огляд транспортних засобів ним особисто здійснювався частково, що передбачає лише перевірку наявності автомобіля, для визначення технічного їх стану є спеціальна комісія. Скарги під час прийняття техніки від позивача не надходили.

Свідок лейтенанта ОСОБА_5 пояснив суду, що проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 з квітня 2016 року та займає посаду начальника служби паливно-мастильних матеріалів ВЧ НОМЕР_1 . У 2017 році під час прийняття-здавання посади командира роти матеріального забезпечення був членом комісії, фахівцем з перевірки паливно-мастильних матеріалів та технічних засобів, що призначені для перевезення ПММ. Жодних зауважень до наявності ПММ та технічного стану транспортних засобів під час прийняття посади не було.

Порядок проведення інвентаризації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, та оформлення її результатів, регулюється нормами Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 №748 (далі - Положення про інвентаризацію).

Пунктом 4 Положення про інвентаризацію встановлено, що інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна.

Інвентаризація проводиться за наказами (розпорядженнями) командира (начальника) військової частини, вище стоячих командирів (начальників), а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду. Позапланова інвентаризація військового майна проводиться обов`язково у разі:

- приймання (здачі) посади матеріально відповідальними особами;

- установлення фактів зловживань службовим становищем, інших службових порушень, крадіжок або зіпсування майна, а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду.

Пунктом 10 Положення про інвентаризацію передбачено, що до початку інвентаризації військового майна інвентаризаційна комісія зобов`язана:

- опечатати приміщення та інші місця зберігання військового майна, що мають окремі входи та виходи;

- перевірити справність усіх ваговимірювальних приладів;

- одержати останні на момент інвентаризації документи про приймання, видачу (здачу), передачу та списання з обліку військового майна.

Від матеріально відповідальних осіб береться розписка про те, що все військове майно, яке надійшло під їх звітність, оприбутковано (видано, списано) в установленому порядку.

Разом із цим, судом встановлено, що на час здавання та приймання позивачем посади командира роти матеріального забезпечення 07 вересня 2017 року комісією не була проведена інвентаризація військової техніки, запасних частин і комплектуючих до неї, при цьому, не вся техніка була у робочому стані, у зв`язку з їх технічною несправністю, не повною комплектністю, що підтверджено показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Крім того, судом з`ясовано, що акти форми 12 (акти технічного стану) не складались, якісний стан транспортних засобів документально не оформлювався. Під час судового розгляду справи такі докази також надані не були.

Тобто, під час службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії ОСОБА_1 (враховуючи те, що його притягнуто саме до повної матеріальної відповідальності) призвели до втрати військового майна, факт розкрадання такого майна не досліджувався.

На переконання суду лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених частиною 2 статті 3 Закону № 160-ІХ (наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, вина особи в завданні шкоди) можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

При цьому, дискреція командира у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала втрата військового майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25.03.2020 року у справі № 814/2281/16, від 25.06.2020 року у справі № 825/2405/18, від 11.06.2020 року у справі № 1540/4486/18, від 25.03.2020 року у справі № 825/1000/18, від 13.11.2019 року у справі № 620/302/19, від 12.12.2018 року № 813/2751/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності підстав та умов для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, встановлених статтею 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», а тому пункти 7.3 та 9 спірного наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 №494 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 83570,93 грн. та направлення копій матеріалів службового розслідування стосовно позивача до Військової служби правопорядку для прийняття правового рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про скасування пункту 4 від 24.04.2020 № 494, яким за порушення статті 111, абзацу 4 статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, до останнього застосоване дисциплінарне стягнення у виді зауваження, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 111 Внутрішнього статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (у редакції, станом , командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.

Статтею 112 Статуту передбачено, що командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний, зокрема досконало знати і вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність.

Так, зі змісту спірного наказу вбачається, що відповідач дійшов висновку, що особиста безвідповідальність ОСОБА_1 щодо створення належних умов зберігання військового майна, також останній безвідповідально поставився до прийняття посади командира роти, а саме не перевіривши якісний стан комплектування військової техніки, яка закріплена за ротою матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , що призвело по суті до нестачі запасних частин та комплектуючих до військової техніки.

Суд звертає увагу, що в поясненнях позивач зазначає, що прийняв посаду командира роти матеріального забезпечення від ОСОБА_8 , а щодо відсутності техніки його було запевнено, що претензій матеріального характеру до нього не буде, оскільки техніка в поганому стані, а ремонтувати її можливості не має, тому потрібно прийняти так як є, без зазначення несправностей. Акти форми 12 ОСОБА_1 комісією не формувались та не складались належним чином, попереднім командиром роти ОСОБА_8 також не надавались.

Разом із цим, у відповідності до підпункту 9.1.2.Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства Оборони України № 300 від 16.07.1997, саме на особу, яка приймає посаду, покладається обов`язок щодо вивчення стану військового господарства (служби), а також стану природоохоронних об`єктів, їх будівництва (реконструкції) і капітального ремонту, виділених і витрачених на це коштів, а також перевірки та приймання матеріальних засобів, коштів і документів.

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем повідомлялося керівництво про якісний стан комплектування військової техніки, яка ним приймається.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Стаття 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачає, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а" - "г", а також пунктами "д" - "ж" (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Враховуючи наведене, суд погоджується, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується неналежне виконання позивачем функціональних обов`язків при прийнятті посади командира роти, не перевірки останнім якісного стану комплектування військової техніки, а тому висновок ВЧ НОМЕР_1 зазначений в абзаці 3 та пункту 4 спірного наказу прийнято у відповідності до вимог законодавства, а отже скасуванню спірне рішення у відповідній частині не підлягає.

Крім того, суд не вбачає підстав для скасування пунктів 6, 7.1, 7.2, 8 наказу від 24.04.2020 № 494, якими оголошена нестачу по військовій частині на загальну суму 89770,27 грн. та вирішено вказану нестачу занести до «Книги обліку нестач», «Книги обліку грошових стягнень і нарахувань» та «Книги втрат та нестач», оскільки самі по собі вказані пункти спірного наказу не створюють жодних перешкод для позивача, що зумовлює відсутність порушень у реалізації охоронюваних законом інтересів особи, та не породжує правових наслідків для позивача.

Стосовно позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача протиправно утриманого грошового забезпечення, суд зазначає, що єдиною підставою для утримання у період з квітня 2020 року по 29.05.2020 грошового забезпечення стало встановлення у ході службового розслідування порушення позивачем вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до нанесення державі збитків.

Разом з тим, судом визнано протиправним і скасовано пункт 7.3 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 №494 «Про результати службового розслідування», яким за вищевказані порушення лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності. В свою чергу, прийняття протиправного наказу у відношенні позивача призвело до стягнення з його грошового забезпечення коштів, а тому безпідставно стягнуті з позивача кошти підлягають поверненню.

При цьому, суд вважає, що належним способом захисту права позивача на виплату належного йому розміру грошового забезпечення, є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 грошове забезпечення, утримане згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2020 №494 в рахунок відшкодування нанесених державі збитків.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати пункт 7.3 в частині стягнення з грошового забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 збитків у розмірі 83570 (вісімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят) гривень 93 коп. та пункт 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2020 № 494 «Про результати службового розслідування».

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 грошове забезпечення, утримане в рахунок відшкодування нанесених державі збитків згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2020 №494.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 10.08.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко