Справа № 460/319/21
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2021 року м. Рівне №460/319/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про протиправною бездіяльності щодо невнесення до інтегрованої картки платника, на якій обліковуються розрахунки зі сплати ЄСВ, інформації про наявність надмірної сплати ЄСВ у розмірі 11310,44 грн. та зобов`язання внести до ІКП таку інформацію про наявність надмірної сплати ЄСВ у розмірі 11310,44 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 у справі №460/319/21 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20438-17 від 20.02.2020 на суму 29293,44 грн. Вказане рішення мотивоване тим, що позивач, будучи зареєстрованою ФОП господарської діяльності не здійснювала, доходів від такої діяльності не отримувала, при цьому, у період 2017-2019 років, січень-травень 2020 року позивач була найманим працівником та ЄСВ за неї регулярно нараховував і сплачував роботодавець. У зв`язку з цим, позивач звернулася до податкового органу з заявою про списання (коригування) в ІКП інформації про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ за 2017,2018 та 2019 роки, як такої, що безпідставно нарахована. Однак, відповідач відмовив їй у відповідному коригуванні, оскільки рішення суду від 14.08.2020 у справі №460/319/21 позовну заяву задоволено в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги, а не в частині скасування правомірності нарахувань. Зазначено, що у відповідача не було законних підстав для відмови позивачу у коригуванні інформації в ІКП шляхом виключення заборгованості зі сплати ЄСВ за 2017,2018 та 2019 роки та в зарахуванні наявної переплати, яка була примусово стягнута державним виконавцем, в рахунок авансових внесків наступних податкових періодів. За таких обставин, вважає, що бездіяльність відповідача протиправною та неправомірною, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 21.01.2021 позовна заява залишалася без руху (а.с.23-24).

Ухвалою від 09.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.27-29).

10.03.2021 на адресу суду від Головного управління ДПС в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень вказав, що позивач з 05.07.2002 перебуває на обліку у контролюючому органі як ФОП, з 05.03.2020 припинила діяльність як ФОП, однак не знялася з обліку у контролюючому органі як платник податків. Зауважив, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 у справі №460/319/21 не містить зобов`язання здійснити коригування особового рахунку позивача шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску в сумі 29239,44 грн. З огляду на це, вважає, що не виключивши з ІКП заборгованість єдиного внеску за 2017, 2018 та 2019 роки, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.37-39).

18.03.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач заперечив аргументи відповідача, наведені у відзиві на позов, та просила позов задовольнити повністю (а.с.48-56).

Ухвалою від 19.03.2021 судом здійснено заміну відповідача юридичної особи його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Рівненській області як відокремленим підрозділом. Цією ж ухвалою судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за участі уповноваженого представника.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справі, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29.11.2012 по 05.03.2020 ОСОБА_1 мала статус фізичної особи-підприємця, перебувала на податковому обліку як платник податків.

20.02.2020 ГУ ДПС у Рівненській області виставило ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-20438-17 на суму 29293,44 грн., а саме: за 2017 рік - 8448 грн, 2018 рік - 9828,72 грн., 2019 рік - 11016,72 грн.

Не погодившись з правомірністю вказаної вимоги, ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 у справі №460/4147/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-20438-17 від 20.02.2020 в повному обсязі (а.с.8-10). Вказане рішення набрало законної сили 20.11.2020.

08.12.2020, у зв`язку зі скасуванням рішенням суду від 14.08.2020 вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20438-17 від 20.02.2020, позивач через свого представника звернулася до податкового органу з заявою, у якій просила, серед іншого, відкликати з Рівненського районного відділу ДВС податкову вимогу про сплату боргу №Ф-20438-17 як скасовану; видалити (скоригувати) з ІКП ОСОБА_1 інформацію про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ за 2017 рік - 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн. та 2019 рік - 11016,72 грн., як таку, що не відповідає дійсності (а.с.11).

Листом від 30.12.2020 №11854/10/17-00-13-06-07 ГУ ДПС у Рівненській області повідомило позивачу, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 у справі №460/4147/20 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено в частині визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-20438-17 від 20.02.2020, а не скасування правомірності нарахувань. Станом на 05.01.2021 згідно з ІКПП по ФОП ОСОБА_1 надійшли кошти до бюджету в рахунок погашення заборгованості по ЄСВ у сумі 11310,44 грн., в т.ч.: самостійно сплачено платником у сумі 3438,54 грн., стягнуто органами ДВС у сумі 7871,90 грн. (а.с.12-13).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення до ІКП відомостей про наявність надмірної сплати ЄСВ в сумі 11310,44 грн., позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - №2464-VI).

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загально-обов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Суд враховує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 у справі №460/4147/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-20438-17 від 20.02.2020 в повному обсязі (а.с.8-10). Вказане рішення набрало законної сили 20.11.2020.

Як свідчить зміст даного рішення, "матеріалами справи стверджується, що у період 2017, 2018, 2019, січень-травень 2020, позивач був найманим працівником та єдиний внесок за нього регулярно нараховував і сплачував роботодавець у розмірі, не меншому за мінімальний, отже позивач є застрахованою особою. При цьому, як стверджує позивач, у зазначеному періоді він, як фізична особа-підприємець, господарської діяльності не здійснював та доходу від такої діяльності не отримував. Доказів зворотного відповідачем не надано і судом не встановлено".

З огляду на наведене, судом за результатами розгляду справи №460/4147/20 встановлено, що "доводи та висновки відповідача щодо нарахування позивачу недоїмки по сплаті ЄСВ за період 2017-2019 ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені відповідними доказами, отже відповідачем не доведено правомірність прийнятої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.02.2020 № Ф-20438-17, тому позовні вимоги позивача належать до задоволення повністю. ".

Таким чином, судом встановлено протиправність дій податкового органу щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за період 2017-2019 роки в сумі 29293,44 грн.

В силу вимог ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Поряд з цим, як свідчать матеріали справи, жодних коригувань в ІКП позивача по ЄСВ на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 у справі №460/4147/20 контролюючим органом здійснено не було, заборгованість в сумі 29293,44 грн. з ІКП не виключено, що спричинило зарахування наявної в позивача переплати в сумі 11310,44 грн. в рахунок авансових внесків наступних податкових періодів (а.с.42-45). Жодних належних та допустимих доказів зворотного відповідачем суду не надано, судом не здобуто та матеріали справи не містять.

Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 (чинного, на час виникнення спірних правовідносин, до 05.04.2021) було визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу (п. 1 Розділу II Порядку №422).

Тобто, інтегрована картка є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Зазначення в ньому суми недоїмки та пені, які не підлягають сплаті в даному випадку, але в картці зазначені як наявна заборгованість, порушує права позивача, оскільки відображає суму неіснуючого податкового боргу та впливає на стан подальших розрахунків по податку.

Згідно з положеннями пункту 5 розділу І Порядку №422, контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене у результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності у встановленому законодавством порядку.

Первинними документами, на підставі яких вносяться первинні показники до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, є: ухвала суду про відкриття провадження; ухвала про забезпечення позову; ухвала суду про відкриття апеляційного провадження; ухвала суду про відкриття касаційного провадження; ухвала суду касаційної інстанції про зупинення виконання рішення; рішення суду, прийняте по суті, що набрало законної сили (перша інстанція, апеляційна чи касаційна інстанція, Верховний Суд України) (пункт 2 розділу VII Порядку №422).

З огляду на те, що в ході розгляду справи №460/4147/20 судом встановлено протиправність нарахування позивачу боргу зі сплати ЄСВ в сумі 29293,44 грн. та відповідно протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20438-17 від 20.02.2020, що спричинило зарахування примусово стягнутого з позивача ЄСВ в рахунок майбутніх платежів, то суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, які є предметом розгляду у цій справі, є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення до інтегрованої картки платника позивача інформації про відсутність недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 29293,44 грн. та пені, нарахованої на неї.

За наведених обставин, порушене в цих спірних правовідносинах право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача привести у відповідність інтегровану картку платника податків шляхом коригування й виключення відомостей щодо суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 29293,44 грн. та пені, нарахованої на неї.

Поряд з цим, вимога позивача в частині внесення до інтегрованої картки платника відомостей про наявність переплати в розмірі 11310,44 грн., що виникла внаслідок зарахування примусово стягнутого ЄСВ в рахунок майбутніх платежів, не підлягає до задоволення, позаяк згідно з інтегрованою карткою позивача остання містить записи як по зменшенню/збільшенню ЄСВ, нарахуванню ЄСВ, штрафних санкцій, що не були предметом розгляду справи №460/4147/20, а тому встановлення факту переплати по ЄСВ та визначення її суми належить до дискреційних повноважень контролюючого органу та не є належним способом захистом порушеного права позивача в даному випадку.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Суд пам`ятає, що згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов підлягає до задоволення частково.

З урахуванням ч.3 ст.139 КАС України судовий збір, сплачений за подання цього позову, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Поряд з цим, стосовно стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 та ч.4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

На обґрунтування вказаних витрат позивач додав до матеріалів позову копію договору про надання правової допомоги №24а від 06.12.2020, акту виконаних робіт від 02.03.2021, рахунку-фактури №18 від 02.12.2021, квитанції про оплату правової допомоги (а.с.14-18,31,32).

Згідно з актом виконаних робіт адвокатом позивачу в період з 06.12.2020 по 18.01.2021 було надано такі послуги на загальну суму 5000 грн.: особиста зустріч та заслуховування клієнта про суть справи; звернення з заявою до ГУ ДПС у Рівненській області (1 год); правовий аналіз спору; написання та формування позовної заяви з додатками (5,7 год).

Одночасно у відзиві на позов, відповідач просив відмовити у задоволені заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку з відсутністю доказів того, що такі витрати були необхідними і неминучими, а їхній розмір - співмірним та обґрунтованим.

Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку, що заява позивача підлягає до задоволення частково.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Долученими до матеріалів справи доказами доведено факт надання адвокатом адвокатського бюро "Скрипнюк та партнери" правничої допомоги Бондар І.Б. в межах розгляду даної адміністративної справи, однак суд не може погодитися із розміром такої правничої допомоги, заявленої до стягнення.

Так, суд зауважує, що у документах, наданих позивачем на підтвердження витрат на праву допомогу, існує невідповідність у сумі, що підлягає сплаті за виконану роботу, а саме: у договорі про надання правової допомоги вказано суму 7000 грн, виходячи з розрахунку 750 грн/ год., в акті виконаних робіт - 5000 грн. за 6,7 год роботи, а рахунку-фактурі - 5025 грн, за 6,7 год роботи, з розрахунку 600 грн./год без ПДВ.

З огляду на наведене, зважаючи на те, дана справа належить до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, а також беручи до уваги значну кількість судової практики у спірних правовідносинах, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, яка включає підготовку та складання позовної заяви, у сумі 2500 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим обсягом послуг, значенням справи для сторони.

Таким чином, враховуючи пропорційність задоволених вимог, заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у загальній сумі 1250 грн., стягнення якої з відповідача у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, 33023, код ЄДРПОУ ВП 44070166) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області щодо невнесення до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 інформації про відсутність недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 29293,44 грн. та пені, нарахованої на неї.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області привести у відповідність інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 шляхом коригування й виключення відомостей щодо суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 29293,44 грн. та пені, нарахованої на неї.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1250,00 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 07 липня 2021 року

Суддя Н.С. Гудима