Справа № 160/12135/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/12135/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року (суддя Боженко Н.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 05.03.2021 року) у адміністративній справі №160/12135/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку; зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку в розмірі 23572,60 грн.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась Дніпропетровська обласна прокуратура та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає принципам судочинства. Апелянт зазначав, що 25.09.2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», згідно пп.2 п.19 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень визначено, що прокурори звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Апелянт зазначав, що зазначені норми є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню. Апелянт зазначав, що ОСОБА_1 наказом прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 року №1009к на підставі рішення сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації за результатами співбесіди був звільнений з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі п.9ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.08.2020 року; зазначений наказ позивачем оскаржено до суду; справа №160/12276/20 знаходиться у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Апелянт зазначав, що з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», особливості застосування до прокурорів положень п.1 ч.1, ч.2 ст.40, статей 42. 42-1, частин 1-3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 КЗпП України, встановлюються Законом України «Про прокуратуру», відповідно при звільненні на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» виплата вихідної допомоги не передбачена.

Суд вважає, що апеляційна скарга подана Дніпропетровською обласною прокуратуро, підписана керівником Біжко С.В.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не заборонено та не врегульовано спірні правовідносини. Суд зазначав, що спеціальним законодавством не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КЗпП України, а саме: згідно з ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та пунктах 1, 2 і 6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Суд зазначив, що внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» в Закон України «Про прокуратуру» та в КЗпП України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Суд застосував при обрахунку середньомісячного заробітку постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 та розрахункові листки ОСОБА_1 за червень, липень 2020 року та вважав, що розмір середньомісячного заробітку складає 23572,60 грн., який підлягає стягненню з Дніпропетровської обласної прокуратури. Суд посилаючись на статті 116, 117 КЗпП України, вважав, що заявлені позивачем вимоги в частині позову, яка стосується стягнення середнього розміру заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку є передчасними.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 в органах прокуратури працював з квітня 2006 року. Наказом прокурора Дніпропетровської області від 07.05.2020 року №446К ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області. Наказом прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 року №1009к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.08.2020 року. Підставою для звільнення було рішення кадрової комісії №7.

Встановлено, що відповідно до вищевказаного наказу доручено відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні, однак вихідна допомога при звільненні останньому не виплачувалась.

Законом України «Про прокуратуру» визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Розділом VІІ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді. Так, відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ст.40 доповнено ч.5 такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1, 2, 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

З системного аналізу вищевказаного Закону вбачається, що питання щодо звільнення працівників органів прокуратури з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (розірвання трудового договору до закінчення строку у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників); застосування ст.42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці); ст.42-1 (переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на робот); частин 1, 2, 3 ст.49-2 (порядок вивільнення працівників); ст.74 (щорічні відпустки); ч.3 ст.121 (гарантії і компенсації при службових відрядженнях) регулюються Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.5 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Окремим розділом ІХ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурора та їх інших працівників органів прокуратури.

Зокрема, ст.81 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Отже, Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. У той час, як ст.44 КЗпП України врегульовано порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника.

Вихідною допомогою є державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, яка виплачується працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_1 є право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції невірно обраховано суму вихідної допомоги відповідно розрахункового листка заробітку ОСОБА_1 за червень, липень 2020 року.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру надати довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 , обраховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної лати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції Дніпропетровська обласна прокуратура надала копію довідки №21, згідно якої середньомісячна заробітна плата становить 22968,24 грн.

Отже, підлягає виплаті вихідна допомога у розмірі 22968,24 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З системного аналізу вище вказаних положень статей 116, 117 КЗпП України вбачається, що роботодавець зобов`язаний при звільненні працівника виплатити йому неоспорювану ним суму; в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто законодавець пов`язує виплату середнього заробітку за весь час затримки з наявністю вини роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, Законом України «Про прокуратуру» не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора з підстав п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Саме з цих підстав відповідач при звільненні ОСОБА_1 не виплатив йому вихідну допомогу при звільненні, тобто вихідна допомога була оспорюваною сумою при звільненні ОСОБА_1 01.09.2020 року. Тільки з набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано протиправною невиплату вихідної допомоги, ця сума перестає бути оспорюваною.

З урахування вище викладеного, у зв`язку з відсутністю вини Дніпропетровської обласної прокуратури щодо несвоєчасної виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 та наявності спору щодо виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 за час його звільнення, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню.

При вирішенні спору суд апеляційної інстанції керується судовою практикою, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.02.2021 року у справі № 420/4115/20.

Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині визначення розміру вихідної допомоги.

Керуючись ст.315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року у справі №160/12135/20 скасувати в частині визначення розміру вихідної допомоги.

В цій частині прийняти нове рішення.

Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку в розмірі 22968,24 (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім гривень 24 копійки) з вирахуванням всіх необхідних платежів у бюджет.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова