Справа № 280/4643/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Справа № 280/4643/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо невизнання інвалідом позивача;

зобов`язати відповідача провести повторно медико-соціальну експертизу позивача.

Ухвалою суду від 14.06.2021 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого встановлено діагноз: «Остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузія дисків L4-L5, L5-S1 з компресією дуального мішку з незначним порушенням функцій. Хронічна вертеброгенна радікулопатія з часто рецидивуючим перебігом та помірним порушенням функцій. Гастроезофагеальна рефлексна хвороба без езофагіту. Хронічний гастродуоденіт з нечастими загостреннями та без порушення функції». Зазначає, що оглянутий вперше МСЕК 27.02.2017 позивач був визнаний особою з інвалідністю III групи, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. Зазначає, що 03.04.2019 позивач був повторно оглянутий МСЕК і рішення про наявність у нього ІІІ групи інвалідності підтвердилося, а інвалідність встановлена до 01.05.2020. Разом з тим, не зважаючи на те, що стан здоров`я позивача не покращився, у 2020 році за наслідками огляду МСЕК позивачу не було встановлено групу інвалідності. Позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що 17.08.2020 ОСОБА_1 був оглянутий фахівцями Обласної МСЕК №3 та був направлений до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м.Дніпро), де з 09.09.2020 по 18.09.2020 знаходився в клініці. Згідно консультаційного висновку клініки УДНДІМСПІ №4032, у пацієнта має місце ураження поперекового відділу хребта з порушенням функції І ст., що підтверджено даними обстеження в клініці інституту. Зазначені порушення призвели до обмеження наступних видів життєдіяльності: до самостійного пересування - 0 ст., до самообслуговування - 0 ст., до орієнтації - 0 ст., до спілкування - 0 ст., до навчання - 0 ст., до трудової діяльності - 0 ст., до здатності контролювати свою поведінку - 0 ст. Відповідач вказує на те, що в ході обстеження позивача було встановлено відсутність обмежень життєдіяльності у зв`язку із наявним захворюванням, а відповідно і відсутні підстави для визнання позивача інвалідом. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26.07.2016 року ОСОБА_1 , встановлено наступний діагноз: «Остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузія дисків L4-L5, L5-S1 з компресією дуального мішку з незначним порушенням функцій. Хронічна вертеброгенна радікулопатія з часто рецидивуючим перебігом та помірним порушенням функцій. Гастроезофагеальна рефлексна хвороба без езофагіту. Хронічний гастродуоденіт з нечастими загостреннями та без порушення функції».

Оглянутий вперше МСЕК 27.02.2017 позивач був визнаний особою з інвалідністю III групи, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивачем отримано посвідчення серії НОМЕР_1 інваліда III групи, що підтверджується копією зазначеного посвідчення.

03.04.2019 позивач повторно був оглянутий МСЕК, рішення відносно наявності у нього ІІІ групи інвалідності підтвердилося, а тому інвалідність ІІІ групи позивачу була встановлена до 01.05.2020, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №10243224.

Разом з тим, у 2020 році після огляду МСЕК позивачу було відмовлено у встановленні інвалідності, що зумовило звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Згідно статті 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, яке визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі Положення №1317).

Відповідно до пункту 3 Положення №1317, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно пункту 24 Положення №1317, в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м.Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був направлений до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності для визначення стану здоров`я та наявності підстав для встановлення інвалідності.

Відповідно до консультативного висновку клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності №4032 у позивача має місце ураження поперекового відділу хребта з порушенням функції І ст., що підтверджено даними обстеження в клініці інституту. Зазначені порушення призвели до обмеження наступних видів життєдіяльності: до самостійного пересування - 0 ст., до самообслуговування - 0 ст., до орієнтації - 0 ст., до спілкування - 0 ст., до навчання - 0 ст., до трудової діяльності - 0 ст., до здатності контролювати свою поведінку - 0 ст. (а.с.36).

Отже, відповідно до консультативного висновку клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності №4032 захворювання позивача хоча і має місце, проте, не є таким, що впливає на розлад функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності.

Відповідно до пункту 26 Положення №1317, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Пунктом 27 Положення №1317 визначено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені:

обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів;

обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;

обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає);

обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії);

обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;

обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації;

обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Як встановлено захворювання позивача призвели до обмеження наступних видів життєдіяльності: до самостійного пересування - 0 ст., до самообслуговування - 0 ст., до орієнтації - 0 ст., до спілкування - 0 ст., до навчання - 0 ст., до трудової діяльності - 0 ст., до здатності контролювати свою поведінку - 0 ст.

За таких обставин, висновок відповідача про відсутність підстав для встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності є обґрунтованим, оскільки під час обстеження позивача, у тому числі і у Українському державному науково-дослідному інституті медико-соціальних проблем інвалідності, не було встановлено наявності обмеження видів життєдіяльності, у зв`язку із наявним захворюванням. Доказів протилежного суду не надано.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на виписку із медичної картки хворого, оскільки право встановлювати рівень впливу хвороби на людину та визначення ступеню інвалідності наділені виключено органи МСЕК. В даному випадку обстеженням позивача встановлено відсутність впливу захворювання на організм, у тому ступені, який надає підстави для встановлення ІІІ групи інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради (69063, м.Запоріжжя пр.Собоний, буд.44, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова