Справа № 380/2446/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2446/20 пров. № А/857/9194/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Гулкевич І.З.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 24 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

21 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати вартості неотриманого речового майна та зобов`язати відповідача здійснити йому виплату вартості неотриманого речового майна у розмірі 33744,56 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по листопад 2018 року проходження військової служби та зобов`язати відповідача здійснити йому таку виплату за вказаний період ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки по виплаті йому вартості за неотримане речове майно та індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку;

- встановити строк Військовій частині НОМЕР_1 30 календарних днів для подання звіту про виконання судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі № 380/2446/20, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 33744,56 грн та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 33744,56 грн.

Окрім того, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити таку індексацію. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а відповідно відповідач протиправно не здійснив виплату вартості неотриманого речового майна.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 про ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по листопад 2018 року, то такі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки такі дії відповідача не відповідають чинному законодавству. Належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації спірного грошового забезпечення.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 , яка у своїй скарзі просила скасувати рішення суду у частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошових коштів за неотримане речове майно в сумі 33744,56 грн. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач послався на наказ Міністра оборони України № 306, який набрав законної сили 27 серпня 2019 року (до звільнення позивача зі служби), та відповідно до якого грошова компенсація вартості речового майна надається військовослужбовцям за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років. Оскільки вислуга позивача на день звільнення становить 5 років 00 місяців 00 днів, то законних підстав для виплати такої компенсації в нього нема.

Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого інструктора відділу імітаційного моделювання навчального центру підготовки підрозділів.

ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та наказом командира військової частини № 248 від 16 грудня 2019 року виключено із списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення.

Відповідно до вказаного наказу та довідки № 150 від 12 грудня 2019 року Військової частини НОМЕР_1 вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , становить 33744,56 грн.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 254 від 21 грудня 2019 року скасовано абзац восьмий пункту 34 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 грудня 2019 року № 248 «Виплатити вартість речового майна, що належить до видачі капітану Є.Липовяку у зв`язку із звільненням у запас в сумі 33744,56 грн».

17 лютого 2020 року позивачем направлено заяву до Військової частини НОМЕР_1 з проханням про надання відомостей про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 16 грудня 2014 року по 16 грудня 2019 року та в разі не здійснення нарахування та виплатити індексацію доходів позивача за вказаний період здійснити таке нарахування та виплату. Письмової відповіді на звернення відповідачем на адресу позивач надано не було.

Оскільки на час звільнення позивача з військової служби, відповідачем не було здійснено виплату вартості речового майна, індексації грошового забезпечення позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІІ передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16 березня 2016 року затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Як встановлено пунктами 2-4 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 178 грошова компенсація здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу, з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця, будь-які інші підстав для виплати грошової компенсації окрім звільнення з військової служби та загибелі військовослужбовця законодавством не передбачені.

Як слідує з матеріалів справи та відповідно до наказу № 248 від 16 грудня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. Відповідно до наказу вартість речового майна, що належить до виплати капітану ОСОБА_1 , становить 33744,56 грн.

Наказом № 254 від 21 грудня 2019 року внесено зміни до наказу Міністра оборони України від 10 червня 2019 року № 306 «Про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 29 квітня 2019 року № 232» та скасовано абзац восьмий пункту тридцять чотири наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 грудня 2019 року № 248 «Виплатити вартість речового майна, що належить до видачі капітану ОСОБА_2 у зв`язку із звільненням у запас в сумі 33744,56 грн».

Окрім того, відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі капітану ОСОБА_1 , від 12 грудня 2019 року № 150 вартість такого становить 33744,56 грн.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а отже відповідач протиправно не здійснив виплату вартості неотриманого речового майна позивачу.

При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, Порядком № 178 така умова, як вислуга більше ніж 5 років, для компенсації вартості за неотримане речове майно не передбачена.

Відтак, на переконання апеляційного суду, відповідач має діяти відповідно до правового акту, який має вищу юридичну силу, і посилання відповідача на наказ Міністерства оборони України від 10 червня 2019 року № 306, як на підставу для невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, не є переконливими.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі № 380/2446/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник