Справа № 520/317/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 р. Справа № 520/317/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, по справі № 520/317/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 13.04.2017 по 26.10.2020 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 13.04.2017 по 26.10.2020;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо невиплати підйомної допомоги ОСОБА_1 як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виплатити підйомну допомогу ОСОБА_1 як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотриманні предмети речового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотриманні предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби;

- відшкодувати ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в порушення права позивача з боку відповідача на належне грошове забезпечення та вимог наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, наказу міністра внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475, ст.2, ст.4, ст.6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, пунктів 1-4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 29.12.1991, Військовою частиною НОМЕР_1 не проведено з ОСОБА_1 повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, оскільки ненараховано та невиплачено грошової компенсації за неотримане речове майно, підйомної допомоги та індексації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 520/317/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 13.04.2017 по 26.10.2020.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 13.04.2017 по 26.10.2020.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Заяву представника позивача про відшкодування сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 1167 (одна тисяча сто шістдесят сім) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі №520/317/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини нарахувати та виплатити грошову ОСОБА_1 компенсацію за неотримані предмети речового забезпечення та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компесацію за неотримані предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі та невірне застосування норм матерільного права, що призвело до неправильного вирішення справи,оскільки встановивши, що ОСОБА_1 проходив з 13.04.2017 військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та з 26.10.2020 був звільнений у запас та виключений зі списків особового складу, суд не звернув увагу на те, що позивач 17 жовтня 2020 року (під час проходження служби) звертався до відповідача засобами поштового зв`язку з рапортом про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення, на що отримав відмову. Посилаючись на приписи п. 242 Положення про проходження громадянами України Військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, зауважив, що оскільки позивач не надавав згоди, відповідач не мав виключати його зі списків особового складу до проведення з ним усіх необхідних розрахунків. Звернув увагу, що право позивача на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Підсумував, що матеріали справи містять достатні, належні та допустимі докази, щодо звернення апелянта за спірною грошовою компенсацією, а тому суд першої інстанції, керуючись висновками Верховного Суду та ч.1 с.211 КАС України, мав дійти висновку про можливість застосування норм Порядку № 178 та Інструкції № 475, у зв`язку з чим визнати протиправну бездіяльність відповідача та зобов`язати останнього виплатити грошову компенсацію за неотримані предмети речового майна.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 13.04.2017 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та 26.10.2020 був звільнений у запас та виключений зі списку особового складу з 26.10.2020.

Під час звільнення Військовою частиною НОМЕР_1 не проведено з позивачем розрахунків щодо індексації грошового забезпечення за період з 13.04.2017 по 26.10.2020, одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту, не здійснено виплату грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби.

Вважаючи невиплату вказаних сум протиправною бездіяльністю, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 13.04.2017 по 26.10.2020, а також про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 13.04.2017 по 26.10.2020, суд першої інстанції виходив з їх правомірності та обґрунтованості, оскільки на час звільнення позивач мав право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за оскаржуваний період, однак відповідач відповідних дій не вчинив, чим допустив протиправну бездіяльність.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу після укладення ним першого контракту в розмірі 12800 грн 00 коп, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не має права на виплату вказаної допомоги, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, якою запроваджено спірний вид виплати, набрала чинності з 01.01.2018, тобто після укладення контракту з позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за неотриманні предмети речового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотриманні предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби, суд першої інстанцій зазначив, що оскільки позивач не звертався до свого безпосереднього начальника шляхом подання відповідної заяви (рапорту), що є обов`язковою умовою для нарахування такої виплати, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає лише рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за неотриманні предмети речового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотриманні предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби), колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні відносини, пов`язані з проходженням позивачем військової служби за контрактом та проведенням з ним розрахунку під час звільнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу, встановлено , що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 91 цього Закону встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі - Порядок № 178): виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку № 178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації .

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (далі -Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про те, що при звільненні в запас або відставку військовослужбовець має право вибору отримати речове майно в натурі або грошову компенсацію за нього.

Колегією суддів встановлено та не заперечується відповідачами по справі, що на день підписання наказу про звільнення зі служби позивач мав передбачене законодавством право на отримання при звільненні зі служби речового майна в натурі або грошової компенсації замість неотриманого речового майна, однак станом на 26.10.2020 (дата звільнення) не отримав ані майна, ані компенсації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 із рапортом від 16.10.2020, в якому просив надати грошову компенсацію за неотримані предмети речового забезпечення, які ОСОБА_1 не отримав під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 26.05.2017 по день звільнення з військової служби (а.с.37).

Вказаний вище рапорт направлено 17.10.2020 рекомендованим листом через Укрпошту, що підтверджується відомостями з сервісу Укрпошти «трекінг поштових відправлень» за номером 777, а також копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с. 38-39), що з урахуванням дати звільнення (26.10.2020) свідчить про те, що позивач звернувся із рапортом до дня звільнення з військової служби.

Вказане поштове відправлення отримано Військовою частиною НОМЕР_1 29.10.2020, що підтверджується відбитком штемпелю Укрпошти на рекомендованому поштовому відправленні та відомостями з сервісу Укрпошти «трекінг поштових відправлень» (а.с.38-39).

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2020 № 40/17/27/3-4033/в-108 про надання відповіді на звернення громадян позивача повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно, оскільки ОСОБА_1 не було подано до звільнення у запас відповідного рапорту командиру частини (а.с.40). При цьому відповідачем не було враховано, що датою звернення з відповідним рапортом слід вважати не дату отримання його поштою, а дату відправлення поштою (17.10.2020).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 року у справі № 803/756/17, у постанові від 17.01.2019 року у справі № 822/2309/17, у постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18, застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у наданні грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення, відповідач діяв всупереч положенням вищезазначених норм права, чим допустив протиправну бездіяльність.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в цій частині взагалі не встановив фактичних обставин справи, а лише навів цитування норм матеріального права, що призвело до залишення поза увагою подання позивачем до безпосереднього начальника заяви (рапорту) про виплату компенсації за неотримане речове майно шляхом направлення засобами поштового зв`язку та, як наслідок, до неправильного вирішення справи шляхом відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, вважає необхідним зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотриманні предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, які слід з`ясувати по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року у справі № 520/317/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотриманні предмети речового забезпечення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотриманні предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 520/317/21 - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотриманні предмети речового забезпечення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотриманні предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в цій частині задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошової компенсації за неотриманні предмети речового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотриманні предмети речового забезпечення за цінами, які діяли на день звільнення з військової служби.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій