Справа № 540/2110/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2110/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування Наказів № 252 о/с від 30.04.2010, 318 о/с від 26.05.2010 року; поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним дії УМВС України в Херсонській області по відмові у задоволенні вимог заяви від 18.02.2021 про поновлення мене на службі в ОВС з 27.05.2010, зарахування до моєї вислуги років період часу з 27.05.2010 дотепер, виплати компенсації за час вимушеного прогулу з 27.05.2010 і дотепер;

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України;

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 26.05.2010 №318 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу);

- поновити на службі в органах внутрішніх справ з 27.05.2010 на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконною міграцією відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми УМВС України в Херсонській області;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на службі в органах внутрішніх справ України та стягнення з УМВС на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах за один місяць.

Позов обґрунтований тим, що позивач в період з 2006 по 2010 роки проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом УМВС від 26.05.2010 року №318 о/с згідно з п.66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнений з ОВС в запас Збройних Сил України.

Позивач пов`язує своє звільнення з фактом порушення відносно нього кримінальної справи №500048-10 за ознаками складу злочину, передбаченого с.2 ст.190, ч.3 ст.364, ч.2 ст. 368 КК України.

А тому, вважає, що закриття наведеного кримінального провадження має мати наслідком скасування наказів УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України та від 26.05.2010 №318 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

З наведеною метою, позивач звернувся до УМВС України в Херсонській області з відповідним листом, але в задоволені вимог листа відмовлено.

Вважаючи наведену відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року позовну заяву повернено в частині позовних вимог про:

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України;

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 26.05.2010 №318 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу);

- поновити на службі в органах внутрішніх справ з 27.05.2010 на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконною міграцією відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми УМВС України в Херсонській області;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на службі в органах внутрішніх справ України та стягнення з УМВС на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах за один місяць

Отже, розгляду в рамках даної справи підлягають вимоги про визнання протиправними дій УМВС України в Херсонській області по відмові у задоволенні вимог заяви від 18.02.2021 про поновлення позивача на службі в ОВС з 27.05.2010, зарахування до його вислуги років періоду часу з 27.05.2010 дотепер, виплати компенсації за час вимушеного прогулу з 27.05.2010 і дотепер.

25.06.2021 року відповідачем надано відзив на позов, в якому заявлених позовних вимог відповідач не визнає. Стверджує, що позивач звернувся до нього з заявою в якій вимагав: скасувати накази УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 № 252о/с та від 26.05.2010 № 318о/с в частині його звільнення з органів внутрішніх справ України за ст. 66 Положення про проходження служби, рядовим та начальницьким складом ОВС України; поновити його на службі в органах внутрішніх справ України з 27.05.2010; зарахувати до його вислуги років в ОВС період з 27.05.2010 по день звернення; виплатити йому компенсацію за час вимушеного прогулу з 27.05.2010 і по день звернення; поновити його на квартирному обліку з 27.05.2010, звідки він був виключений у зв`язку із звільненням.

В задоволенні заяви відповідачем відмовлено з огляду на те, що позивача було звільнено не в зв`язку з набранням відносно нього законної сили вироком суду, а у зв`язку зі скоєнням вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу. Також, відповідач зазначає, що голова ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області не наділений повноваженнями щодо скасування наказів, виданих УМВС України в Херсонській області.

12.07.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, позивач зазначає, що з аналізу положень Цивільного та Господарського кодексів України вбачається, що з дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять усі повноваження щодо управління справами юридичної особи, а тому голова ліквідаційної комісії, на думку позивача, має право на скасування наказів, прийнятих УМВС України в Херсонській області.

Окрім іншого, в відповіді на відзив викладено клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою суду від 21.07.2021 року в задоволенні клопотання позивача відмовлено.

16.07.2021 року представником відповідача надано заперечення в яких він повторно наводить аргументи стосовно відсутності підстав для задоволення заяви, а також вказує, що голова ліквідаційної комісії не діє на підставі положення "Про УМВС України в Херсонській області". У своїй діяльності він керується положеннями Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу України, Законами України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", постанов Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 року №1482 "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" та діє на підставі наказу МВС України від 03.11.20115 №1349, яким утворено ліквідаційну комісію УМВС України в Херсонській області.

Згідно зі ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, відповідь на нього та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до 2010 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом УМВС в Херсонській області від 25.04.2010 року №252 за низькі морально-ділові якості та особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 3 Закону України "Про міліцію", ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту ОВС України та інших нормативних актів, вчинення дій, які дискредитують звання рядового і начальницького складу ОВС і негативно впливають на імідж міліції, оперуповноваженого ВБЗІТТЛ України в Херсонській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за ст.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Наказом УМВС України в Херсонській області від 26.05.2010 року №318 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору боротьби з незаконною міграцією відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми УМВС звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

01.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до УМВС України в Херсонській області з заявою за вхідним №Д-29, в якій вказав, що йому стало відомо про те, що 15.02.2021 року прокурором відділу процесуального керівництва У кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань Херсонської обласної прокуратури Петренком Л.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, позивач сформував висновок стосовно того, що на нього поширюються передбачені законодавством гарантії для осіб, які незаконно притягувались до кримінальної відповідальності, перебували під слідством і судом, та УМВС України в Херсонській області зобов`язано поновити його службові, житлові та майнові права, які були порушенні у зв`язку із незаконним виданням наказів від 26.05.2010 №318 о/с та від 30.04.2010 №252 о/с про звільнення зі служби в ОВС за негативними мотивами пов`язаними із "фабрикуванням" незаконної кримінальної справи відносно нього.

У зв`язку з викладеним, вимагав:

1. Скасувати накази УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с та від 26.05.2010 №318 о/с в частині його звільнення з органів внутрішніх справ України за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України;

2. Поновити його на службі в органах внутрішніх справ України з 27.05.2010;

3. Зарахувати до його вислуги років в ОВС період з 27.05.2010 і по сьогодні;

4. Виплатити йому компенсацію за час вимушеного прогулу з 27.05.2010 і по сьогодні;

5. Поновити його на квартирному обліку з 27.05.2010, звідки він був виключений у зв`язку із незаконним звільненням.

Листом УМВС України в Херсонській області від 18.03.2021 року №169/04/2-2021 в задоволенні заяви відмовлено. Відмова відповідача обґрунтована тим, що ліквідаційна комісії не має повноважень щодо скасування наказів про притягнення працівників міліції до дисциплінарної відповідальності та поновлення їх на квартирному обліку. Крім того, зазначено, що правова підстава для скасування наказів про звільнення відсутня, оскільки позивача звільнено на підставі ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Позивач не погодившись зі змістом даного листа звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Так, фактично лист-заява ОСОБА_1 від 01.03.2021 року складається з двох основних та двох чотирьох похідних вимог.

Основними є вимоги про скасування наказів УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с та від 26.05.2010 №318 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. Похідними є вимоги про поновлення позивача на службі, зарахування до його вислуги років в ОВС період з 27.05.2010, виплата компенсації за час вимушеного прогулу та поновлення на квартирному обліку.

Задоволення похідних вимог перебуває в прямій залежності від задоволення основних, тому суд вважає за необхідне надати оцінку правомірності діям відповідача щодо відмови в задоволенні основних вимог.

Так, щодо наявності у відповідача повноважень скасовувати накази УМВС України в Херсонській області суд зазначає таке.

Так, окрім іншого, спір між сторонами стосується того, чи є ліквідаційна комісія УМВС України в Херсонській області повним правонаступником повноважень УМВС України як органу, що ліквідується.

З приводу викладеного, суд зазначає, що такий спір між сторонами є передчасним, оскільки першочерговому з`ясуванню підлягає те чи мав повноваження щодо скасування з власної ініціативи наказу про звільнення співробітника міліції керівник УМВС України в Херсонській області, а вже потім чи перейшли ці повноваження до ліквідаційної комісії.

Суд зазначає, що сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень передбачені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затверджених Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно ст. 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати.

Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник.

Отже скасування наказу, перебуває в межах компетенції начальника який його видав або старшого прямого начальника.

Суд наголошує, що передбачені статтею 4 Дисциплінарного статуту повноваження начальника повинні реалізовуватися у межах правового порядку, запровадженого статтею 19 Основного Закону України, тобто лише на підставі й у межах Конституції та законів України.

Вчинення ж суб`єктом владних повноважень дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, протиправними.

Тобто, реалізація права на скасування наказу можлива за передбачених законом підстав для такої дії.

Відповідно п.13 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 р. N 563, територіальні органи міністерств діють на підставі положень, що затверджуються відповідно до типового положення міністром, керівником іншого центрального органу виконавчої влади.

Пунктами 11 наведеного типового положення передбачено, що Керівник територіального органу: призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників територіального органу, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників). Територіальні органи у межах своїх повноважень видають накази організаційно-розпорядчого характеру. Акти територіальних органів міністерства можуть бути скасовані міністром повністю чи в окремій частині.

Таким чином призначення та звільнення з посади позивача як працівника територіального органу входило до повноважень керівника УМВС України в Херсонській області.

Формою реалізації таких повноважень є прийняття наказів про призначення та звільнення з посади, а наслідком їх реалізації є виникнення або припинення відносин публічної служби між особою та суб`єктом призначення. Іншого способу реалізації державним органом повноважень щодо прийняття та звільнення осіб з публічної служби чинним законодавством не передбачено.

В даному конкретному випадку, вимагаючи скасувати накази про звільнення, позивач намагається поновити відносини публічної служби з відповідачем в спосіб скасування ним з власної ініціативи наказу про звільнення, що не є способом передбаченим законом.

Також, ст. 13 Дисциплінарного статуту врегульовані права начальників щодо накладання дисциплінарних стягнень

Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Старший прямий начальник має право протягом одного місяця з дня оголошення особі рядового або начальницького складу наказу про накладення дисциплінарного стягнення посилити, а протягом року - пом`якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення, накладене підлеглим йому начальником, якщо встановлено, що воно не відповідає тяжкості вчиненого проступку.

З аналізу наведеного, вбачається, що керівники територіальних підрозділів міністерств та "начальники" в розумінні Дисциплінарного статуту не наділені повноваженнями щодо скасування з власної ініціативи наказів про звільнення працівників з займаних посад та щодо скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень.

Скасування таких наказів перебуває в компетенції керівника вищого рівня або суду (за результатами судового розгляду).

Також, суд зазначає, що індивідуальним актом, у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

На тому, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію, наголошено й у абзаці четвертому пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 (справа про акти органів Верховної Ради України).

Очевидним є те, що накази про звільнення позивача є актами індивідуальної дії. За наслідками щодо нього відповідні накази реалізовані датою завершення процедури його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Загальнотеоретичні концептуальні підходи щодо можливості скасування актів ненормативного характеру (актів індивідуальної дії разового застосування) суб`єктами їх прийняття визначені у Рішеннях Конституційного Суду України, зокрема, від 16.04.2009 №7-рп/2009 та від 13.05.1997 №1-зп, у яких наголошується таке: "…органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення…"; "ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання".

Наведені висновки Конституційного Суду України, на думку суду, мають бути поширені й на спірні правовідносини, оскільки вони також стосуються можливості суб`єкта владних повноважень скасовувати з власної ініціативи прийняті ним рішення.

Ці ж правові висновки знайшли підтвердження послідовній практиці Верховного суду при вирішенні подібних справ, зокрема, в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 року по справі №9901/96/21.

Накази відповідача про звільнення ОСОБА_1 зі служби є актами індивідуальної дії, не мають нормативного характеру, вичерпали свою дію фактом їх виконання - реалізованою процедурою звільнення позивача зі служби, і на їх підставі припинились правовідносини щодо проходження публічної служби ОСОБА_1 та правовідносини між УМВС України в Херсонській області та позивачем.

В подальшому такі правовідносини не можуть бути поновлені за ініціативою таких сторін.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що керівник УМВС в Херсонській області як до початку процедури ліквідації зазначеної установи так і після її інціювання позбавлений повноважень щодо поновлення відносин публічної служби з ОСОБА_1 шляхом скасування з власної ініціативи наказів про його звільнення з органів внутрішніх справ.

Щодо можливості поновлення позивача на службі в органах ВС на підставі приписів Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР) суд зазначає таке.

Так, наведеним законом врегульовано підстави і порядок визначення розміру шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду.

Відповідно до статті 6 Закону № 266/94-ВР, громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Запис про звільнення з роботи (посади), зроблений у трудовій книжці, визнається недійсним. На вимогу громадянина власник або уповноважений ним орган у триденний термін видає йому дублікат трудової книжки без запису, який визнано недійсним.

Відповідно пункту 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (у редакції станом на момент виникнення правовідносин, далі - Положення № 114) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, засуджені за вчинення злочину (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду.

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного, суд застосовує висновок Верховного Суду, наведений в постанові від 09.12.2020 року по справі №804/8231/17, згідно якого аналіз наведених норм Закону № 266/94-ВР дає підстави вважати, що громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу.

Отже, приписи статті 6 Закону № 266/94-ВР розповсюджуються на осіб, які звільненні з роботи (посади) саме у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. З урахуванням наведених приписів Положення №114 - на осіб звільнених на підставі п.67 Положення №114.

З наявних в матеріалах справи копій наказів УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с та від 26.05.2010 №318 о/с судом встановлено, що ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ звільнено за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Тобто, позивача звільнено зі служби саме через скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а не через те, що його було засуджено за вчинення злочину (в тому числі і без позбавлення спеціального звання).

Отже, приписи Закону № 266/94-ВР на вказані правовідносини не розповсюджується, оскільки позивача не звільнено на підставі пункту 67 Положення № 114.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо відмові у задоволенні вимог заяви від 18.02.2021 про поновлення його на службі в ОВС з 27.05.2010, зарахування до його вислуги років періоду часу з 27.05.2010, виплати компенсації за час вимушеного прогулу з 27.05.2010, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 106030000