Справа № 160/10125/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 заробітної плати згідно з довідкою Новомосковської орендної шляхової підрядної спеціалізованої дільниці №74 від 10.10.2000 р. та довідкою, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Мода» за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1992 р. та з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. відповідно;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV, виходячи із заробітної плати (доходу) за період з 01.02.1998 р. по 31.01.1993 р. та з даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 р. по 31.01.2005 р. з урахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Новомосковської орендної шляхової підрядної спеціалізованої дільниці №74 від 10.10.2000 р., та за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мода», починаючи з 01.06.2020р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні розрахунку пенсії позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не було враховано дані, які зазначені як в довідці Новомосковської орендної шляхової підрядної спеціалізованої дільниці №74 від 10.10.2000 р., так і в довідці, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Мода» за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1992 р. та з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. Відповідачем у листі-відповіді від 30.04.2021р. зазначено, що довідка №74 від 10.10.2000р. не відповідає Постанові КМУ від 22.01.1996р. №118, тобто на печатці організації не зазначено код ЄДРПОУ організації. Згідно цього довідка є недійсною і враховувати її для призначення (перерахунку) пенсії не має можливості. При цьому, на довідці, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Мода» з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. не зазначено дату та номер вихідної документації та відсутній запис про підтвердження факту роботи на даному підприємстві. Позивач вважає вказану відмову необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим, просив суд позовні вимоги задовольнити.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 28.07.2021р, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 04.12.2001 р. та отримує пенсію за віком. За даними електронної пенсійної справи, розмір пенсії обчислено, виходячи із загального стажу, зарахованого по 31.01.2009 р., що складав 37 років 9 місяців 23 дні. Заробітна плата для обчислення пенсії врахована за період з 01.02.1988 р. по 31.01.1993 р. та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 р. по 31.01.2005 р. Згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.02.2013 р. №32 було проведено інвентаризацію пенсійної справи ОСОБА_1 , та було виявлено, що по довідці №74 від 10.10.2000 р. вона працювала за сумісництвом з 01.01.1988 р. по 31.12.1992 р. на посаді сторожа в Новомосковському ДРБУ №4. Як зазначає відповідач, розглянувши документи було виявлено, що довідка №74 від 10.10.2000 р. не відповідає Постанові КМУ №118 від 22.01.1996 р., тобто на печатці організації не зазначено код ЄДРПОУ організації. Згідно цього довідка є недійсною і враховувати її для призначення (перерахунку) пенсії не має можливості. Також було виявлено довідку про заробітну плату за період з 01.01.1992р. по 31.12.1992р. видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Мода». На даній довідці не зазначено дату та номер вихідної документації та відсутній запис про підтвердження факту роботи на даному підприємстві. На підставі означеного, було відредаговано розмір пенсії без урахування довідок про заробітну плату за сумісництвом. Заробітна плата для обчислення пенсії після перерахунку з 01.06.2020 р. врахована за період з 01.09.1976р. по 31.08.1981р. та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000р. по 31.12.2004р.
На підставі викладеного вище, відповідач просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує з 04.12.2001 р. пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV.
В матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача від 28.01.1967 р., в тексті якої визначено трудовий шлях останньої.
Судом встановлено, що 17.03.2021р. адвокат ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з адвокатським запитом щодо зменшеного розміру пенсії.
Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протиправними, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
Згідно з ст.1 Закону України № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії за віком.
Згідно з ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Cуд зазначає, що надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Отже, суд звертає увагу, що Порядок № 637, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.15 Положення №118 від 22.01.1996 р. «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» (чинний на момент видачі довідки від 27.06.2000 р. №№ 2.2/27-2000 р.), у разі включення суб`єкта господарської діяльності до Державного реєстру йому встановлюється ідентифікаційний код і коди класифікаційних ознак. Ідентифікаційний код є єдиним для всього інформаційного простору України і зберігається за суб`єктом протягом усього періоду його існування.
Пунктом 16 Положення №118 встановлено, що використання ідентифікаційного коду з Державного реєстру є обов`язковим для всіх видів звітних та облікових документів, які використовуються за межами суб`єктів господарської діяльності. Звітні та облікові документи, в яких відсутній ідентифікаційний код з Державного реєстру, вважаються недійсними, їх використання тягне за собою відповідальність згідно з законодавством
При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 Міністерству статистики доручено забезпечити формування бази даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на основі Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України із збереженням присвоєних суб`єктам господарської діяльності ідентифікаційних кодів.
Водночас, з 1 січня 2004 року набрав чинності Господарський кодекс України відповідно до ч.7 ст.58 якого встановлювалось, що на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.
Державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб підприємців шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців як автоматизованої системи збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи врегульовані Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 15.05.2003 №755-ІV, який набрав чинності з 1 липня 2004 року
Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції від 15.05.2003) (надалі - Закон №755- IV) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №755-ІV відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.
Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону №755-ІV закони, нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень слідує висновок, що на час діяльності Новомосковського ДРБУ №4 та на час роботи позивача на цьому підприємстві, законодавцем не ставились вимоги щодо обов`язкового зазначення ідентифікаційного коду на печатці підприємства. При цьому створений з 1993 року Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України, а в подальшому Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України мали на меті забезпечення єдиного державного обліку всіх господарюючих суб`єктів, забезпечення єдиних принципів ідентифікації суб`єктів господарської діяльності, накопичення статистичної інформації. Вимога щодо обов`язкового зазначення на печатках і штампах суб`єкта господарювання відомості про код ЄДРПОУ законодавцем встановлена з 2004 року.
Водночас, дані до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вносились на основі Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України із збереженням присвоєних суб`єктам господарської діяльності ідентифікаційних кодів.
Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Як було встановлено судом, трудова книжка позивача від 28.01.1967р. та довідка від 10.10.2020 р. 74 містять усі необхідні дані, які підтверджують факт роботи ОСОБА_1 у період з 01.01.1988 р. по 31.12.1992 р. на посаді сторожа в Новомосковському ДРБУ №4.
Тому не можливо прийняти до уваги доводи відповідача викладені у листі від 30.04.2021 р. з приводу відсутності на печатці підприємства ідентифікаційного коду з Єдиного державного реєстру підприємств, оскільки наявність таких недоліків не є підставою вважати, що вказані спірні періоди роботи не підтверджують факту перебування особи на відповідній посаді, до того ж, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника.
Щодо посилань відповідача на недоліки виявлені у довідці про заробітну плату за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р., виданої ТОВ «Мода», а саме: не зазначення в тексті останньої дати та номеру вихідної документації та відсутній запис про підтвердження факту роботи на даному підприємстві, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до трудової книжки позивача від 28.01.1967 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи, зазначено, що в оскаржуваний період позивач дійсно працювала.
При цьому суд зазначає, що позивачем до пенсійного органу була надана довідка про заробітну плату за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р., видана ТОВ «Мода».
Суд зазначає, що жодних доводів щодо наявності недоліків в записах трудової книжки позивача відповідачем не наведено.
Так, відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
У наданому до суду як відзиві на позовну заяву, так і листі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 30.04.2021 р. відповідач зазначає про те, що перевіркою встановлено, в довідці про заробітну плату за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. виданої ТОВ «Мода» не зазначено дату та номер вихідної документації та відсутній запис про підтвердження факту роботи на даному підприємстві. При цьому, як щодо наявності недоліків в записах трудової книжки позивача за відповідний період, так будь-яких оскаржень щодо означеного періоду роботи позивача відповідачем не наведено.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про визнання дій відповідача щодо не врахування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 заробітної плати згідно з довідкою Новомосковської орендної шляхової підрядної спеціалізованої дільниці №74 від 10.10.2000 р. та довідкою, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Мода» за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1992 р. та з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. відповідно протиправними.
При цьому суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на наведене порушені пенсійні права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення органу Пенсійного фонду України із зобов`язанням відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV, виходячи із заробітної плати (доходу) за період з 01.02.1998 р. по 31.01.1993 р. та з даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 р. по 31.01.2005 р. з урахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Новомосковської орендної шляхової підрядної спеціалізованої дільниці №74 від 10.10.2000 р., та за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мода», починаючи з 01.06.2020р., тобто з моменту коли права останньої були порушенні.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в наступній редакції:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV, виходячи із заробітної плати (доходу) за період з 01.02.1998 р. по 31.01.1993 р. та з даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 р. по 31.01.2005 р. з урахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Новомосковської орендної шляхової підрядної спеціалізованої дільниці №74 від 10.10.2000 р., та за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мода», починаючи з 01.06.2020р.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV, виходячи із заробітної плати (доходу) за період з 01.02.1998 р. по 31.01.1993 р. та з даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 р. по 31.01.2005 р. з урахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Новомосковської орендної шляхової підрядної спеціалізованої дільниці №74 від 10.10.2000 р., та за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р. згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мода», починаючи з 01.06.2020р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 908,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова