Справа № 380/5061/20
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5061/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Стецишин П.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1 представників: позивача Торопчина О.Д., відповідача Невелич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі-відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області від 26.05.2020 № 152 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції з 27.05.2020 за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» (за власним бажанням);

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 26.05.2020 року № 152 о/с в частині відшкодування позивачем вартості предметів однострою особистого користування, строк (носіння) експлуатації яких не закінчився;

- поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Личаківського відділу поліції ГУНП у Львівській області, зарахувавши час вимушеного прогулу позивача до вислуги років, стягнувши на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу,

- зобов`язати ГУ НП у Львівській області здійснити нарахування та повернення позивачеві безпідставно стягнутої з нього суми в розмірі 3 902 грн 28 к. в якості відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк (носіння) експлуатації яких не закінчився.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ГУ НП у Львівській області від 26.05.2020 № 152 о/с ОСОБА_1 звільнено з 27.05.2020 зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України: «Про Національну поліцію України» (за власним бажанням). Вказує, що підставою для винесення вказаного наказу став його рапорт від 25.05.2020, однак такий рапорт написаний під тиском зі сторони керівництва ГУНП у Львівській області. Зазначені у рапорті підстави для його написання не відповідають дійсності. Ба більше, такі підстави не передбачені Законом України «Про Національну поліцію України», в частині припинення служби поліцейським. Покликаючись на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 11.07.2018 №821/761/17, вказав, що суд повинен з`ясувати чи було в момент видачі наказу про звільнення волевиявлення працівника, що оскаржив своє звільнення. Після винесення спірного наказу ОСОБА_1 продовжував з`являтись на службу в поліцію, що свідчить про відсутність бажання позивача припиняти службу у ГУ НП у Львівській області. Додатково зауважив, що відповідачем порушено порядок розрахунку при звільненні, вручення йому трудової книжки, а також, що у спірному наказі відсутня інформація про пільгове обчислення вислуги років. Таким чином, відповідачем не дотримано жодних юридичних гарантій при звільненні ОСОБА_1 , у зв`язку з чим наказ ГУНП у Львівській області від 26.05.2020 року № 152 о/с є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач має бути поновленим на раніше займаній посаді.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 27.05.2020 на підставі самостійно поданого ним рапорту. На час винесення спірного наказу і після того позивач не виявив бажання залишитись на службі в поліції та не скористався свої правом на відкликання рапорту. ГУНП у Львівській області не знайшло підстав для відмови у задоволенні рапорту про звільнення позивача з 27.05.2020, оскільки переїзд ОСОБА_1 в іншу місцевість вважало поважною причиною звільнення зі служби з ініціативи працівника в такі короткі строки. Доводи позивача, що написання рапорту відбулось під примусом не відповідають дійсності. Щодо порушення порядку прийняття спірного наказу, зазначив, що позивача листом від 27.05.2020 №4785/39-20 повідомлено, що його звільнено зі служби поліції, а також запрошено до управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області для отримання трудової книжки та військового квитка. Натомість ОСОБА_1 не з`явився до ГУНП у Львівській області для отримання трудової книжки. Більше того, у розписці від 01.06.2020 позивач власноручно написав, що претензій до працівників кадрового апарату щодо звільнення не має. Додатково зазначив, позовна вимога про здійснення нарахування та повернення позивачеві стягнутої з нього суми в розмірі 3 902 грн 28 к. є безпідставною, оскільки вказану суму з ОСОБА_1 не стягнуто.

Ухвалою судді від 03.07.2020 відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 29.07.2020.

Позивачем 10.07.2020 (вх. №34439) подано клопотання про витребування доказів.

ГУ НП у Львівській області 20.07.2020 (вх. № 35750) подано клопотання про продовження строку для подання відзиву та 28.07.2020 (вх. № 37627) відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 29.07.2020 задоволено клопотання позивача про витребування доказів, розгляд справи відкладено до 17.08.2020для надання відповідачем витребуваних документів.

Представником позивача 17.08.2020 (вх. №7437ел.) подано відповідь на відзив.

Судове засідання, призначене на 17.08.2020, відкладено до 02.09.2020 для з`ясування додаткових обставин у справі.

ГУ НП у Львівській області 27.08.2020 (вх.№42457) подано клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 та 31.08.2020 (вх. 42935) письмові пояснення на позовну заяву.

Представником позивача 02.09.2020 (вх. № 7758 ел, вх. №43346) подано клопотання про відкладення розгляду справи, на підставі якого судове засідання відкладено до 29.09.2020.

Представником позивача 07.09.2020 (вх.№ 44415) подано клопотання про долучення доказів та 29.09.2020 (вх. № 85578ел.) заява з процесуальних питань.

ГУ НП у Львівській області 29.09.2020 подано заперечення на клопотання позивача про долучення доказів (вх. № 49087) та клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 (вх. № 49086).

В судовому засіданні 29.09.2020 задоволено клопотання відповідача про виклик свідків, у зв`язку з чим оголошено перерву до 21.10.2020.

Судове засідання, призначене на 21.10.2020, відкладено з підстав з перебуванням судді у відпустці у зв`язку із самоізоляцією. Розгляд справи призначено на 17.11.2020.

Судове засідання, призначене на 17.11.2020, відкладено до 16.12.2020, у зв`язку з неявкою сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Позивачем 15.12.2020 (вх.№11429ел.) подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване перебування ним на самоізоляції у зв`язку з контактуванням з особою, у якої лабораторно підтверджено COVID-19.

Судове засідання, призначене на 16.12.2020, відкладено до 13.01.2021.

Представником позивача 13.01.2021 (вх. 176ел.) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 13.01.2021, відкладено до 09.02.2021.

В судовому засіданні 09.02.2021 допитано свідка ОСОБА_2 , розгляд справи відкладено до 23.02.2021 для виклику свідка ОСОБА_3 та з`ясування додаткових обставин у справі .

Представником позивача 23.02.2021 (вх. №1782ел.) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 23.02.2021, відкладено до 16.03.2021.

Представником відповідача 16.03.2021 (вх. № 28312ел.) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 16.03.2021, відкладено до 06.04.2021.

Судові засіданні, призначені на 06.04.2021 та 21.04.2021, не відбулись, у зв`язку з встановленням особливого режиму роботи суду з метою попередження розповсюдження COVID-19.

Представником відповідача 11.05.2021 (вх. № 5856ел.) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 12.05.2021, відкладено до 13.07.2021.

Представником відповідача 02.07.2021 (вх.№7710ел.) подано клопотання про долучення додаткових доказів та 13.07.2021 (вх. №8008ел.) про відкликання клопотання про допит свідка ОСОБА_3 , яке задоволено судом 04.08.2021.

Представником позивача 13.07.2021 (вх. №8003ел.) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 13.07.2021, відкладено до 04.08.2021.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ НП у Львівській області від 07.11.2015 №61 о/с прийнято на службу до ГУ НП у Львівській області.

Позивачем 25.05.2020 подано начальнику ГУ НП у Львівській області полковнику поліції В.Віконському рапорт про звільнення зі служби в поліції «за власним бажанням» з 27.05.2020 з підстав неможливості подальшого проходження служби в поліції та переїзду в іншу місцевість (за межі Львівщини).

Розгляд рапорту просив проводити без його участі. З огляду на поважність причин для звільнення, просив 27.05.2020 вважати останнім робочим днем.

Як вбачається із змісту рапорту, уповноваженими особами ГУ НП у Львівській області надано згоду на звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 27.05.2020, що підтверджується їх особистими підписами із відмітками про відсутність заперечень.

Начальником Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області П.Лихач на підставі вказаної заяви направлено начальникові ГУ НУ у Львівській області полковнику поліції В.Віконському подання про звільнення позивача, у якому ОСОБА_1 надано позитивну характеристику.

ГУ НП у Львівській області винесено наказ №152 о/с, яким майора поліції, старшого оперуповноваженому відділу кримінальної поліції Личаківського відділу поліції ГУНП ОСОБА_1 звільнено зі служби з 27.05.2020, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), виплативши йому грошову компенсацію за невикористану відпустку в період роботи в 01.01.2020 до 27.05.2020, у кількості 10 діб основної відпустки та 5 діб додаткової відпустки, встановивши премію за травень 2020 року в розмірі 48,54 % та з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні за стаж служби в поліції: 21 рік 08 місяців 11 днів.

Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк (носіння) експлуатації, яких не закінчився, складає 3902 грн 28 к.

Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить: 21 рік 08 місяців 11 днів.

Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 25.05.2020, довідка про отримані поліцейським предмети однострою особистого користування, строк (носіння) експлуатації, яких не закінчився від 26.05.2020 № 25.

Листом від 27.05.20202 №4785/39-20 позивача повідомлено про звільнення з Національної поліції України з 27.05.2020 за пунктом 7 частини 1 статті 77 закону України «Про Національну поліцію» наказом ГУ НП у Львівській області від 26.05.2020 № 152 о/с. Одночасно запропоновано прибути до ГУ НП у Львівській області для отримання трудової книжки та військового квитка.

Відповідно до власноручно написаної ОСОБА_1 розписки від 01.06.2020, позивач 01.06.2021 отримав витяг з наказу ГУ НП у Львівській області від 26.05.2020 № 152 о/с разом з трудовою книжкою. Претензій до працівника кадрового апарату щодо звільнення не має. Вказав, що у зв`язку зі звільненням ним подано декларацію до НАЗК 01.06.2020 та зобов`язується подати декларацію до наступного року.

Згідно з довідкою, виданою начальником СКЗ Личаківського ВП ГУ П у Львівській області капітаном поліції І. Качмариком від 31.07.2020 №6764/39-20, старший оперуповноважений ВКП Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_1 у період з 28.05.2020 по 01.06.2020 з 09:00 до 18:15 на робочому місці, визначеному згідно з наказом ГУ НП у Львівській області від 18.05.2020 №1619, не перебував, на службу до Личаківського ВП не виходив. Жодних доручень від слідчих чи завдань від керівництва не отримував і не виконував.

Факт відсутності позивача на службі у період з 28.05.2020 по 01.06.2020 також підтверджуються стройовими записками особового складу ВКП Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області за вказаний період.

Наказом ГУ НП у Львівській області від 18.05.2020 №1619 «Про призначення службового розслідування, створення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» призначено службове розслідування відносно ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування складено відповідний висновок від 18.06.2020.

Наказ ГУ НП у Львівській області від 26.05.2020 № 152 о/с в частині звільнення з 27.05.2020 позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» (за власним бажанням) є предметом оскарження у справі з підстав, що написання рапорту про звільнення відбулось під психологічним тиском, тобто без наміру достроково припинити повноваження на адміністративній посаді, а також недотримання відповідачем порядку звільнення.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до вимог статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з статтею 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

У відповідності до статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 7 частини першою статті 77 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга та третя статті 77 Закону №580-VIII).

Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Аналіз вищенаведених норм свідчить, що Національна поліція України є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується, в тому числі, і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Отже, нормативно-правові акти, які прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про неї, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час виникнення спірних правовідносин є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення).

Пунктом 62 Положення визначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Підпунктом «ж» пункту 64 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Таким чином, звільнення зі служби за власним бажанням відповідно до зазначеної правової норми можливо при наявності двох обов`язкових умов: 1) власного бажання особи, яка проходить службу, для дострокового звільнення; 2) наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 30.09.2020 у справі №826/16621/17, служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення №114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону № 580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.

З аналізу пункту 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 в справі №819/744/16 та від 20.05. 2020 в справі №804/868/16.

Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 (далі - Порядок № 1235) розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.

Згідно із пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Розділом ІІ «Підстави для видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до розділу ІІІ «Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235:

- підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу (пункт 2);

- перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 (далі - Перелік).

Одним із документів з питань проходження служби відповідно до Переліку є рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ «Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235, у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

Як вже зазначалось, спірний наказ винесено на підставі власноручно написаного рапорту позивача від 25.05.2020, в якому він просив звільнити його зі служби в поліції «за власним бажанням» з 27.05.2020.

Отже, ОСОБА_1 у рапорті про звільнення вказав дату, з якої він просить його звільнити, та зазначив причини, які перешкоджають проходженню ним служби в поліції, а саме - неможливості подальшого проходження служби в поліції, переїзду в іншу місцевість (за межами Львівщини).

Зазначені у рапорті причини, які перешкоджають проходженню ОСОБА_1 служби в поліції, є поважними, а тому звільнення з служби за вказаних обставин не суперечить чинному законодавству.

Сторони дійшли згоди, щодо дати звільненя-27.05.2020.

Судом встановлено, що позивачем не подавались заяви про відкликання свого рапорту.

З огляду на викладене, в межах спірних правовідносин були дві обов`язкові умови для звільнення поліцейського зі служби ГУ НП у Львівській області:

- власне бажання ОСОБА_1 , яке полягає у поданні ним рапорту від 25.05.2020 та не відкликання такого рапорту до обумовленої сторонами дати звільнення;

- наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків: неможливості подальшого проходження служби в поліції через переїзд в іншу місцевість (за межами Львівщини).

За таких обставин звільнення відповідачем ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі написаного ним рапорту наказом від 26.05.2020 №152 о/с є правомірним.

Суд також звертає увагу, що отримуючи 01.06.2020 витяг із спірного наказу та трудову книжку, ОСОБА_1 не висловлював жодних зауважень щодо свого звільнення.

Щодо доводів позивача про те, що рапорт ним був написаний під тиском, суд зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів написання рапорту під примусом без власної волі.

При цьому, при вчиненні такого тиску позивач міг звернутись до керівництва з цього приводу або подати заяву в порядку Кримінального процесуального кодексу України до правоохоронних органів про застосування до нього відповідного психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи. Натомість у матеріалах справи відсутні докази щодо таких звернень. Таким чином, зазначені доводи нічим не обґрунтовані та не можуть братись судом до уваги.

Згідно з наданими в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_2 , останній заперечив тиск на ОСОБА_1 при написанні рапорту.

Стосовно долученого до матеріалів справи висновку спеціаліста-поліграфолога від 28.08.2020 №1-28/08/20-Б суд зазначає, що такий не є доказом вчинення тиску на позивача при написанні рапорту, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частинами 3-4 вказаної статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Відповідно до вимог пункті 6.8 Розділу VI Наказу Мін`юсту від 08.10.1998 № 53/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» (Інструкція № 53/5), з метою отримання орієнтувальної інформації можуть проводитися опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа.

Пунктом 6.8.1 Розділу VI Інструкції № 53/5 передбачено, що предметом опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа є отримання орієнтувальної інформації щодо: ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації; повноти наданої опитуваною особою інформації; джерела отриманої опитуваною особою інформації; уявлень опитуваної особи про певну подію; іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій розслідування певних подій. Згідно з вимогами п. 6.8.2 Розділу VI Інструкції № 53/5 такі опитування можуть проводитись тільки за наявності письмової згоди особи, яка проходитиме опитування.

За визначенням поліграф (детектор брехні) є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів; аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, як стверджується, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує.

Поліграф - це багатоканальний осцилограф, який проводить одночасний запис показників кров`яного тиску, дихання, рухових реакцій, робить електрокардіограму тощо. Водночас, на основні чотири показники, які вимірюються поліграфом (артеріальний тиск, пульс, потовиділення, частота дихання) впливає велика кількість емоцій, в тому числі радість, ненависть, печаль, тривога, депресія. Зв`язок цих параметрів у сукупності із намірами безперечного обману до цього часу наукою не доведено. При цьому слід зазначити, що поліграф не читає думки, а лише реєструє фізіологічну активність та зміну її параметрів. Він виявляє не брехню, а лише збудження, яке з певною долею вірогідності може свідчити про неправду. По фізіологічним реакціям не можна точно встановити природу процесу, що їх викликав (позитивна чи негативна емоція, біль, якісь асоціації, брехня, переляк).

Тобто експертиза із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа - це різновид психологічної експертизи, яка проводиться у вигляді дослідження експертом-поліграфологом на основі спеціальних знань з використанням комп`ютерного поліграфа психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлені в ході дослідження стимули з метою перевірки достовірності інформації, що надається досліджуваною особою.

При цьому, суд звертає увагу, що така експертиза не є точною, а в основу висновків покладено лише наявність фізичних реакцій на певну інформацію. Результати перевірок на поліграфі мають орієнтовне значення, а висновки мають ознаки вірогідності.

КАС України не передбачена можливість перевірки правдивості показань учасників справи із застосуванням поліграфа (детектора брехні) або прийняття судом в якості доказу отриманих таким чином відомостей, які носять орієнтовний характер.

Зважаючи на те, що висновок психофізіологічного опитування особи з використанням поліграфа не відноситься до висновків експерта чи документів в розумінні глави 5 КАС України «Докази та доказування», такий доказ не може братись судом до уваги.

При цьому, суд звертає увагу, КАС України встановлено обов`язок суду надавати оцінку доказам виходячи із взаємного зв`язку їх у сукупності.

Встановлені в ході судового розгляду справи обставини у сукупності спростовують інформацію, яка викладена у такому висновку.

Тому підстав вважати висновок спеціаліста-поліграфолога від 28.08.2020 №1-28/08/20-Б належним та беззаперечним доказом у справі не має.

Судом не беруться до уваги доводи позивача щодо порушення строків ознайомлення його з наказом про звільнення та отримання ним трудової книжки, оскільки із матеріалів справи видно, про повідомлення ОСОБА_1 листом від 27.05.20202 №4785/39-20 про його звільнення наказом ГУ НП у Львівській області від 26.05.2020 № 152 о/с з Національної поліції України, з 27.05.2020, за пунктом 7 частини 1 статті 77 закону України «Про Національну поліцію». Одночасно запропоновано прибути до ГУ НП у Львівській області для отримання трудової книжки та військового квитка.

Таким чином, у день винесення такого наказу ОСОБА_1 повідомлено про необхідність ознайомлення з спірним наказом та отримання трудової книжки.

Суд також звертає увагу, самостійне визначення позивачем у рапорті дати його звільнення свідчить про його обізнаність щодо дати винесення такого наказу.

Ураховуючи викладене, ознайомлення позивача із спірним наказом та видача такому трудової книжки 01.06.2021 не може ставитись у винну відповідача, оскільки таким вжито всіх належних заходів для повідомлення позивача про необхідність ознайомлення із спірним наказом.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що після настання строку визначеного для звільнення він продовжував з`являтись на службу в поліцію, у зв`язку з чим у роботодавця відсутні повноваження по його звільненню, суд зазначає таке.

Згідно з довідкою, виданою начальником СКЗ Личаківського ВП ГУ П у Львівській області капітаном поліції І. Качмариком від 31.07.2020 №6764/39-20 старший оперуповноважений ВКП Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_1 у період з 28.05.2020 по 01.06.2020 з 09:00 до 18:15 на робочому місці, визначеному згідно з наказом ГУ НП у Львівській області від 18.05.2020 №1619, не перебував, на службу до Личаківського ВП не виходив. Жодних доручень від слідчих чи завдань від керівництва не отримував і не виконував.

Вказані обставини також підтверджуються стройовими записками особового складу ВКП Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області за вказаний період.

Таким чином, доводи позивача про його явку на роботу після винесення спірного наказу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Стосовно невідповідності спірного наказу нормам Порядку №1235, суд зазначає, що у такому дійсно відсутні відомості про вислугу років позивача на пільгових умовах, однак відсутність вказаних відомостей не може бути підставою для його скасування.

Водночас, як встановлено судом, відповідачем не заперечується наявність у позивача вислуги років в пільговому обчисленні. Ба більше, ГУ НП У львівській області обраховано таку вислугу та задокументовано у довідці від 17.07.2020.

Судом не надається оцінка долученим до матеріалів справи документам щодо проведення відносно позивача службового розслідування, оскільки такі документи не були підставою для винесення спірного наказу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що ГУ НП у Львівській області вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність оскаржуваного наказу виконало.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд дійшов висновку, що ГУ НП у Львівській області обґрунтовано винесено наказ від 26.05.2020 № 152 о/с в частині звільнення з 27.05.2020 позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» (за власним бажанням).

Оскаржуваний наказ є таким, що відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, а тому у задоволенні позовної вимоги щодо скасування оскаржуваного наказу слід відмовити.

Щодо інших позовних вимог, то такі є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення позивача. Оскільки в ході розгляду справи судом не було встановлено порушення суб`єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при звільненні позивача, такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу не надано, тому відсутні підстави для вирішення судом питання розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007, код ЄДРПОУ - 40108833) про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2021 року.

Суддя О.П. Хома