Справа № 727/2993/21
Суддя: Танасійчук Н. М.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/2993/21
Провадження № 2-а/727/35/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Танасійчук Н.М.

за участю секретаря: Желик І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Посилався на те, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3984080 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

У постанові вказується про те, що він, 28.03.2021 року о 10.25 годині по вулиці Героїв Майдану, 3 в с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, під час руху транспортного засобу користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руках, а саме мобільний телефон при здійсненні повороту, чим порушив п.2.9. Правил дорожнього руху України користування під час руху транспортним засобом, засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Із зазначеною постановою не погоджується та вважає притягнення його до адміністративної відповідальності безпідставним, оскільки він Правила дорожнього руху України не порушував та правопорушення не вчиняв.

Він 28.03.2021 року о 10.25 годині на автомобілі «Хюндай» здійснював рух по вулиці П.Орлика м. Чернівці. Навпроти заправки «Мавекс», він зупинився на червоний сигнал світлофору та став очікувати, коли можна буде розпочати рух, при цьому рукою підпер голову для зручності очікування. Після того, як загорівся зелений сигнал світлофору, він почав рух та повернув на стоянку, яка знаходиться біля спорткомплексу «Лайф». В цей час біля нього зупинився автомобіль патрульної поліції, з якого вийшли двоє поліцейських чоловік та дівчина. Чоловік почав виказувати йому претензії, що він під час руху розмовляв по телефону. Він вказане заперечував, а для підтвердження пред`явив свій мобільний телефон та показав поліцейським, що вхідні та вихідні дзвінки на його телефоні протягом години відсутні.

Крім того, місце зупинки його транспортного було по вулиці Героїв Майдану, 71 м. Чернівці, а місце винесення в постанові зазначено с. Михальча, вулиця Героїв Майдану, 3, Сторожинецький район.

Просив скасувати постанову серії ЕАН №3984080 від 28.03.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 454 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Представником відповідача Управління патрульної поліції в Чернівецькій області подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач під час руху транспортного засобу користувався засобами зв`язку, чим порушив Правила дорожнього руху України.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу в його відсутності.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3984080 від 28.03.2021 року позивача ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.6-8).

У постанові зазначено, що 28.03.2021 року о 10 год. 06 хв. в с. Михальча, вулиця Героїв Майдану, 3, водій під час руху транспортного засобу користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руках, а саме мобільним телефоном при здійсненні повороту, чим порушив п.2.9.д) Правил дорожнього руху України користування під час руху транспортного засобу, засобами зв`язку, необладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (а.с.6-8).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст.9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, адміністративним правопорушенням є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Статтею 258 КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 року, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення без складання відповідного протоколу відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Суд вважає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП, зокрема у постанові необхідно зазначати технічний засіб, яким здійснено фото чи відеозапис, прилад вимірювання, яким зафіксоване перевищення швидкості. У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, надані представником відповідача відеофайли не можуть вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 31.01.2019 року справа № 464/2309/17, від 24.01.2019 року справа № 592/5576/17 та від 24.01.2019 року справа № 428/2769/17.

При цьому, відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень рішення якого оскаржується, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови суду не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження власної позиції.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача не надано суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Крім того, в оскаржуваній постанові місцем вчинення зазначено с. Михайльча, вулиця Героїв Майдану, 3, однак місцем зупинки транспортного засобу позивача є м. Чернівці, вулиця Героїв Майдану, 71.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в сумі 454 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

Згідно із ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.3 ст.134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п.1, 2, 6 ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, до правничої допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до адміністративного позову було додано акт виконаних робіт від 31.03.2021 року про надані послуги у зв`язку із розглядом справи в загальній сумі 6000 (а.с.18).

Також, до матеріалів справи було долучено договір про надання правничої допомоги від 29.03.2021 року (а.с.14-15), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧЦ №000380 (а.с.16), ордер на надання правничої (правової) допомоги від 29.03.2021 року (а.с.17), розписка від 31.03.2021 року про отримання коштів (а.с.19).

Представник відповідача у відзиві на позов просив зменшити витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., оскільки вони є неспівмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на користь позивача витрат на надання правничої допомоги в розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.7, 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст.7, 9, 122, 247, 251, 252, 258, 280 КУпАП, ст.ст.5, 20, 77, 139, 241-246, 250, 251, 268, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАН №3984080 від 28.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати, понесені за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: