Справа № 540/3231/21
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3231/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, в якому просив суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги за 2003-2007 роки, компенсації за невикористані 2008, 2009, 2010 роках чергові відпустки;

2. Стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2003 рік в сумі 618,15 грн, за 2004 рік в сумі 672,75 грн., за 2005 рік в сумі 858,00 грн, за 2006 рік в сумі 1023,00 грн., за 2007 рік в сумі 1394,65 грн.;

3. Зобов`язати УМВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані у 2008, 2009, 2010 роках чергові відпустки на користь ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовував тим, що після звільнення з органів внутрішніх справ яке було у 2010 році позивач дізнався, що в порушення вимог Указу Президента України №296/96 від 04.10.1996р. «Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» та наказу МВС України №499 від 31.12.2007р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», йому ненараховано та невиплачено матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 2003-2007 роки, а також грошові компенсації за невикористані 2008, 2009, 2010 роках чергові відпустки.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили таке.

УМВС України в Херсонській області ОСОБА_2 грошове забезпечення не нараховувалося та не виплачувалося, позивач ніс службу в Новокаховському МВ УМВС України в Херсонській області, який відповідно до Положення був юридичною особою і мав самостійний баланс і на теперішній час ліквідований. Виплата компенсацій за відпустку, матеріальної допомоги та матеріальна допомога на оздоровлення проводилася безпосередньо районними та міськими відділами міліції згідно мережі установ.

Ліквідаційною комісією УМВС України в Херсонській області на виконання своїх повноважень надано позивачу та суду наявні в архіві особисті картки, які не можуть бути належними, допустимими, достовірними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не є належним чином оформленими. Інших доказів не отримання матеріальної допомоги, а також компенсації невідбутних відпусток позивачем до позовної заяви не додано. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується компенсація.

В наказі УМВС України в Херсонській області про звільнення з ОВС №535 від 11.08.2010, ОСОБА_1 відсутня графа кількість днів відпустки, які підлягають компенсації, що дає підстави стверджувати, про те, що на момент звільнення позивачем відпустка була використана повністю. ОСОБА_1 до позовної заяви не долучено фактів (обставин), що при звільненні зі служби він мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток в більшому розмірі ніж зазначено в наказі УМВС №535 від 11.08.2010. З відповіді архівного підрозділу УМВС вбачається, що інформація про перебування у відпустках ОСОБА_1 в УМВС відсутня, факт не отримання в Новокаховськму МВ матеріальної допомоги а також компенсації за невикористану відпустку не доведено.

Для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту. З відповіді архівного підрозділу УМВС та кадрового підрозділу УМВС в України в Херсонській області вбачається, що рапорти про виплату допомоги ОСОБА_1 за 2003-2007 роки та накази по особовому складу відсутні, зазначені документи не надані суду і позивачем, тобто не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи наказом УМВС України в Херсонській області №535о/с від 11.08.2010 р. старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 11.08.2010 р. у запас Збройних Сил України.

На звернення позивача УМВС України в Херсонській області листом від 30.04.2021р. №100/04/2-2021 надало йому копії особових карток із нарахування та виплати грошового забезпечення за 20002-2010 роки.

Інші документи, такі як накази, рапорти про надання відпусток, виплату матеріальної допомоги у відповідача відсутні, крім наказу по особовому складу про звільнення позивача та архівної довідки про в якій відображено лише хронологія проходження служби позивачем.

Суд погоджується з позицією відповідача по справі яка ґрунтується на тому, що у УМВС в Херсонській області за спірний період відсутні документи (рапорти) про звернення позивача щодо виплати матеріальної допомоги, про надання відпусток, а в наказі про його звільнення відсутня інформація щодо невикористаної відпустки в силу закінчення терміну їх зберігання, а позивач не надав суду доказів на підтвердження його позовних вимог.

Згідно з наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року №41 «Про затвердження Переліку типових документів», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 вересня 1998 року за №576/3016, строк зберігання документів (зведення, відомості, листування) про облік робочого часу визначався 3 роки.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у зазначений період визначалися Указом Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу» від 4 жовтня 1996 року №926/96.

Пунктом 2 Указу Президента України від 04 жовтня 1996 року № 926/26 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» з метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ постановлено: виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Указ №926/26 не передбачав порядку виплати матеріальної допомоги.

Указ №926/96 втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18 грудня 2007 року №1234/2007, тому із 2008 року змінились умови та порядок нарахування і виплати матеріальної допомоги.

Підпункт 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» передбачав надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1.18 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007р. №499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно до пункту 2.16 Інструкції №499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2.17 Інструкції №499 допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку.

Зі змісту пункту 2.16 (2.17) Інструкції №499 слідує, що матеріальна допомога для оздоровлення надається особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ один раз на рік. Умовою для надання особі матеріальної допомоги для оздоровлення є наказ по особовому складу про вибуття у щорічну основну відпустку.

При цьому, Інструкцією №499 не передбачено можливість здійснення цих виплат поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці та/або подавала рапорт, а також після звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.05.2019р. по справі № 815/714/16.

ОСОБА_1 не надав суду доказів подання ним рапортів або наказів про по особовому складу про вибуття у щорічну основну відпустку, рапортів про виплату матеріальної допомоги за період 2003 - 2010 роки.

Відповідач повідомив суду, що не може надати докази перебування позивача у відпустках за спірний період, оскільки закінчився встановлений строк зберігання наказів по особовому складу з питань надання щорічних оплачуваних відпусток.

Суд зазначає, що для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту. Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з рапортом про виплату йому допомоги за 2005-2007 рр.

Формою звернення підлеглого до керівника був і залишається рапорт. При цьому, для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту.

Позивач з незрозумілих підстав, які він не пояснює у позовній заяві не заявляв відповідачу, не звертався до суду чи інших органів, профсоюзних організацій, що здійснюють контроль за дотриманням трудового законодавства щодо порушення його права на відпустку чи на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку у 2008-2010 роки які йому були відомі, оскільки на думку суду за їх наявності є очевидними та гарантованими законодавством.

В результаті тривалого проміжку часу після звільнення позивача та закінчення строку зберігання документів, відсутності доказів у позивача на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню.

Під час розгляду цієї справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про подання протягом 2003-2007 років позивачем рапортів про надання матеріальної допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку у 2008-2010 роках тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Надані суду особові картки по грошовому забезпеченню не підтверджують заявлені позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 106030000