Справа № 330/1861/21
Суддя: Нестеренко Т. В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1861/21

2-а/330/22/2021

"09" серпня 2021 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

Судді - Нестеренко Т.В.,

при секретарі - Корнієнко М.М.,

за участю представника позивача - Подрєзової І.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Гречко О.В.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою Якимівського районного сектору УДМС України в Запорізькій області до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Якимівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Подрєзова І.М., звернулася до суду з позовною заявою до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2013 році громадянин Туркменістану ОСОБА_1 прибув на територію України по національному паспорту № НОМЕР_1 , виданому МВС Республіки Туркменістан від 21.02.2013 року з метою навчання. Зі слів іноземця, ОСОБА_1 проживав в м. Харкові на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні (мета перебування - 04/12). Громадянин Туркменістану ОСОБА_1 у своєму поясненні підтверджує, що документ був зданий після закінчення навчання у Харківському національному автодорожньому університеті у липні 2017 року, проте, іноземець не покинув територію України в місячний термін та на теперішній час ухиляється від виїзду з України. 11.07.2019 року під час перевірки законності перебування громадянина ОСОБА_1 встановлено, що він перебуває на території України з порушенням строків перебування.Унаслідок перевірки також встановлено, що у ОСОБА_1 відсутнє фінансове забезпечення для проживання в Україні та можливість отримати таке забезпечення законним способом, 11.07.2019 року громадянина ОСОБА_1 було затримано біля клубу «Техас» по вул.Федотова Коса в смт Кирилівці Якимівського району, де він працював тандирщиком без відповідного дозволу на це, необхідність якого передбачено законодавством України. 11.07.2019 року, а потім і 28.07.2021 року за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у відношенні громадянина Туркменістану ОСОБА_1 складено 2 протокола про адміністративне правопорушення. Адміністративне стягнення іноземець виконав у встановленні законодавством строки. Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у зв`язку з чим 12.07.2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій областібуло прийнято рішення про примусове повернення за межі України із зобов`язанням покинути територію України у термін до 07.08.2019 року та прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну до 12.07.2022 року. Вищевказана особа проживає на території України без засобів на належне існування та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з подальшим перебуванням в Україні, для отримання статусу біженця в Україні не зверталася. Рішенням Якимівського районного суду від 14.08.2020 року по справі № 330/1650/20 задоволено адміністративний позов Якимівського РС УДМС України в Запорізькій області про примусове видворення за межі України громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Лебапської області Республіки Туркменістан, документованого паспортом № НОМЕР_1 від 21.02.2013 року, терміном дії до 20.02.2023 року. Громадянин Туркменістану ОСОБА_1 з 2017 року ухиляється від виїзду за межі України, підстави для перебування в Україні та подальшого в`їзду в Україну відсутні. Близькі родичі - громадяни України у іноземця відсутні. 28.07.2021 року під час проведення профілактичних заходів з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які нелегально перебувають на території смт Кирилівки Якимівського району, знову було виявлено громадянина Туркменістану ОСОБА_1 в смт Кирилівці на ринку по вул.Коса Пересип , де він, як і того року, там же працює тандирщиком без відповідного дозволу на це, необхідність якого передбачено законодавством України. Зважаючи, що громадянин ОСОБА_1 порушує міграційне законодавство України, протягом останніх п`яти років не вживав заходів щодо своєчасного виїзду з України, на теперішній час існує ймовірність, що іноземець і надалі буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення. На підставі вищевикладеного, представник Якимівського районного сектору УДМС України в Запорізькій області просила затримати громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін до шести місяців та помістити у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для подальшого забезпечення примусового видворення з України.

Представник позивача,Якимівського районного сектору УДМС України в Запорізькій області в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог,зазначивши, що він самостійно бажає покинути територію України. До теперішнього часу він не виїхав, так як не мав можливості через обставини які від нього не залежали, а саме: відсутність авіасполучення між Україною та Туркменістаном. На теперішній час, його речі та документи знаходяться в м. Харкові, за місцем його постійного мешкання, яке відомо співробітникам Міграційної служби України.

Представник відповідача, адвокат Гречко О.В. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав, при цьому пояснив, що ОСОБА_1 не мав можливості через об`єктивні причини покинути територію України, а саме через карантинні заходи у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, так як було відсутнє сполучення між Україною та Туркменістаном, яке відсутнє на теперішній час. Звертаючись з позовом представник міграційної служби не надав жодних доказів щодо того, що авіасполучення відновлено та відповідач навмисно ухиляється від виконання рішення суду щодо його видворення за межі України. Наданий лист - звернення до Посольства Республіки Туркменістан в Україні та доповідна записка до позову не є належними доказами обставин, викладених у позовній заяві. Також зазначив, що затримання його підзахисного може призвести до порушення його прав та свобод, що є порушенням статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.Зазначив, що ОСОБА_1 бажає самостійно покинути територію України та готовий зробити це у найближчий час.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані матеріали, прийшов до наступних висновків.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 288 КАС України передбачено, що позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14.08.2020 року було задоволено позов Якимівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

Станом на даний час відповідачем рішення не виконано, він знаходиться на території України.

Відповідно до ч. 4ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно з п. 5 Типового положення іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців.

На виконання абзацу 3 пункту 3розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 р. № 141затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі -Інструкція № 141).

Згідно з п. 12 Розділу ІІІнструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Частиною 1статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що позов про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не має на меті ухилятися він виконання рішення суду щодо його видворення, пояснив, що на даний час він не має можливості виїхати з України, оскільки йому необхідний час для того щоб зібрати свої речі та документи, які знаходяться в м. Харків. Крім того, зазначив, що його роботодавець готовий придбати йому квиток для повернення до Туркментістану у найближчий час. Пояснив, що з моменту прийняття відносно нього рішення про видворення за межі України не мав можливості самостійно його виконати, оскільки через карантинні заходи у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 було відсутнє сполучення між Україною та Туркменістаном.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 р. № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року,статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. «f» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Якщо така процедура не здійснюється ретельно, затримання за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод перестає бути законним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини затримання особи є таким серйозним запобіжним заходом, застосування якого є виправданим лише в ситуації, коли інші, менш жорсткі заходи, були розглянуті і визнані недостатніми для захисту індивідуальних чи суспільних інтересів, що могли б виправдати утримання особи під вартою. Позбавлення свободи повинно бути необхідним в конкретних обставинах ( ОСОБА_2 проти Польщі (рішення від 4.04.2000р.), Рахімі проти Греції (рішення від 5.04.2011р.), Попов проти Франції (рішення від 19.01.2012р.).

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне лише покладає на державу зобов`язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25.06.1996р.) та у справі Дугуз проти Греції (рішення від 6.03.2001р.) Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до переконання, що факт невиконання відповідачем судового рішення про примусове видворення за межі території України не може розглядатися як ухилення від виконання рішення про видворення, оскільки відсутність грошових коштів для придбання квитка є хоча й суб`єктивною обставиною, проте такою, що унеможливлює виконання судового рішення. При цьому суд приймає до уваги, що на даний час відповідач бажає покинути Україну та має можливість придбати квиток.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася, який триває й на даний час та продовжено до 31.08.2021 року.

За для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 було тимчасово обмежено перетинання державного кордону та зупинено авіасполучення України з іншими країнами.

Судом встановлено, що на даний час авіасполучення між Україною та Туркменістаном не відновлено, що не було спростовано представником позивача у судовому засіданні належними та допустимими доказами, також посилання на лист-запит до Посольства Республіки Туркменістан в України щодо того, що вони мають можливість у найближчий час відправити відповідача до Республіки Туркменістан не були підтверджені належними доказами. Оскільки, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що у найближчий час він має бажання та можливість самостійно покинути територію України, з метою недопущення порушення справ і свобод відповідача, суд вважає, що позовні вимоги про затримання громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України не підлягають задоволенню, оскільки факт ухилення відповідача від виконання рішення суду належними доказами не підтверджено, а його доводи про неможливість на даний час виконання рішення суду з об`єктивних причин не спростовані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 26, 124 Конституції України, ст.ст. 26,30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2,6,77,246,250,289,293 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Якимівського районного сектору УДМС України в Запорізькій області до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Якимівський районний суд Запорізької області.

Суддя: Т.В. Нестеренко