Справа № 620/6754/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6754/20 Суддя першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28 жовтня 2020 року № 55, яким проведено перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року зі зменшенням його відсоткового розміру з 80 % до 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28 жовтня 2020 року № 55;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 28 лютого 2020 року № 03/36-774 із розрахунку 80 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що здійснював перерахунок щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання та у відповідності до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 620/1644/20. Також відповідач зазначає, що після ухвалення судових рішень у справах № 743/276/14-а та № 743/695/16-а правове регулювання спірних правовідносин змінилося. Скаржник наполягає на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області та був звільнений у відставку постановою Верховної Ради України від 19 вересня 2013 року № 604-VІІ.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

ОСОБА_1 03 березня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, до якої додав довідки про суддівську винагороду від 28 лютого 2020 року № 03/36-774.

Вимоги позивача ґрунтувалися на тому, що рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, які обмежували його право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у належному розмірі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розпорядженням від 05 березня 2020 року № 11 відмовило позивачу в проведенні перерахунку пенсії з посиланням на те, що після 18 лютого 2020 року розмір складових суддівської винагороди працюючих суддів не змінювався.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 620/1644/20 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправним і скасовано зазначене розпорядження, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 28 лютого 2020 року № 03/36-774, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання вказаного рішення суду відповідач прийняв рішення від 28 жовтня 2020 року № 55 про проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року, однак зменшив його відсотковий розміру з 80 % до 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині зменшення відсоткового розміру щомісячного грошового утримання, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Вирішуючи питання про відсотковий розмір грошового утримання ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на ч. 4 ст. 78 КАС України, виходив з того, що наявність у позивача права на отримання такої виплати у розмірі 80 % суддівської винагороди, встановлена рішеннями Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2014 року у справі № 743/276/14-а та від 05 липня 2016 року у справі № 743/695/16-а, які набрали законної сили.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Предметом цього спору є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині зменшення відсоткового розміру щомісячного грошового утримання з 80 % до 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Першочергово колегія суддів вважає необхідним визначитися із впливом на вирішення цього спору судових рішень, на які посилаються сторони.

Так, позивач посилається на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2014 року у справі № 743/276/14-а та від 05 липня 2016 року у справі № 743/695/16-а, якими Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області було зобов`язано здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання в розмірі 80 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 01 січня 2014 року та з 01 травня 2016 року відповідно.

Разом з тим у межах зазначених справ суди перевіряли наявність підстав для проведення перерахунку щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, в той час як у межах цієї справи розглядається спір щодо перерахунку щомісячного грошового утримання на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII. Внаслідок зміни правового регулювання спірних правовідносин рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2014 року у справі № 743/276/14-а та від 05 липня 2016 року у справі № 743/695/16-а не є такими, що в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України звільняють сторони від обов`язку доказування своїх позицій щодо відсоткового розміру щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 .

У свою чергу відповідач посилається на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 620/1644/20, яким позивачу було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про перерахунок щомісячного грошового утримання виходячи із розміру 80 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Як раніше зазначалося, зазначеним рішенням суду за позивачем було визнано право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 28 лютого 2020 року № 03/36-774.

Колегія суддів враховує, що у мотивувальній частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 620/1644/20 не зазначені підстави, з яких суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про перерахунок щомісячного грошового утримання виходячи із розміру 80 % суддівської винагороди судді (визнав такі вимоги передчасними чи необґрунтованими або з інших підстав). Крім того підставою для звернення до суду з позовом у справі № 620/1644/20 стала незгода ОСОБА_1 з розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05 березня 2020 року № 11, а підставою для звернення до суду з цим позовом - незгода з рішенням відповідача від 28 жовтня 2020 року № 55.

За таких обставин підстави для закриття провадження у справі, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, відсутні.

Вирішуючи спір, колегія суддів приймає до уваги, що на час виходу ОСОБА_1 у відставку, розмір щомісячного довічного грошового утримання визначався ст. 43 Закону України «Про статус суддів».

У подальшому питання соціального захисту судді у відставці регулювалися Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII було запроваджено проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах.

Особливості нарахування суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання у залежності від проходження суддею кваліфікаційного оцінювання були визначені у п.п. 22-25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Положеннями п. 2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII також було визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до п. 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

За правилами п. 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Однак Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, п.п. 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII були виключені.

Згідно з п. 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

У свою чергу п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII передбачав, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Також Конституційний Суд України наголосив на тому, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, який по-різному визначав порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання, втратив чинність.

Визначаючи норму права, яка визначає порядок і підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді після 19 лютого 2020 року, колегія суддів враховує, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI щодо виплати пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залишалися чинними в силу положень п. 2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, адже про них було зазначено в п. 25 цього ж розділу.

Разом з тим, із втратою чинності п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII припинили свою дію також і норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, що визначали порядок і підстави для виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, починаючи з 19 лютого 2020 року правовідносини щодо нарахування і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюються виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

За змістом ч. 1 ст. 142 вказаного Закону судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У свою чергу ч. 4 ст. 142 зазначеного Закону передбачає, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 позивач набув право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за новими правилами, які передбачають здійснення розрахунку із застосуванням складових суддівської винагороди в більших розмірах.

Перевіряючи обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання слід здійснювати виходячи із 80% суддівської винагороди, колегія суддів виходить із такого.

Положення ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII закріплюють загальне правило, відповідно до якого щомісячне довічне грошове утримання виплачується у чітко встановленому розмірі, визначеному у відсотках від суддівської винагороди. Застосування такого правила не пов`язане із тим, здійснюється призначення такої виплати вперше, чи проводиться її перерахунок.

Колегія суддів наголошує на тому, що ч. 3 ст. 142 зазначеного Закону визначає єдиний механізм розрахунку як для призначення щомісячного довічного грошового утримання, так і для його перерахунку.

У свою чергу ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII визначає лише підставу, з настанням якої виникає право на перерахунок такого утримання за процедурою, що визначена у ч. 3 ст. 142 вказаного Закону.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII не містить положень, які б установлювали інші правила обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується судді у відставці, ніж визначені в ч. 3 ст. 142 цього ж Закону. Також відсутні норми, які б передбачали незмінність відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання протягом усього часу його виплати судді у відставці.

Обчислення щомісячного довічного грошового утримання за правилами ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII призводить до збільшення суми, яка підлягає виплаті позивачу, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що зменшення відсоткового розміру призводить до звуження його права на соціальний захист.

Також колегія суддів враховує, що за змістом розділу X Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII статус судді у відставці включає в себе також право на пенсії або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 17, ч. 2 ст. 52 вказаного Закону єдність системи судоустрою забезпечується єдиним статусом суддів.

Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Натомість виплата щомісячного довічного грошового утримання, обчисленого з однакових складових суддівської винагороди, проте в різному відсотковому розмірі, який залежить від дати виходу у відставку, ставить суддів у нерівне правове становище.

Єдиним допустимим критерієм, який згідно з ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII може вплинути на розмір щомісячного довічного грошового утримання у відсотках до суддівської винагороди, є кількість повних років роботи на посаді судді.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання виходячи саме із 50% суддівської винагороди. Натомість суд першої інстанції необґрунтовано зобов`язав відповідача провести відповідний перерахунок виходячи із 80% суддівської винагороди.

Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 23 березня 2021 року, та є підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 122, 139, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

В.В. Файдюк