Справа № 300/3873/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р. справа № 300/3873/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Шумея М.В.,

при секретарі судового засідання Шпак М.М.,

за участю: представника позивача Рогів Т.Р.,

представника відповідача Корнутій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (надалі також відповідач, ГУНП України в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав на те, що наказ №1532 від 19.11.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП в Івано-Франківській області» та наказ (витяг) №376 о/с від 23.11.2020 «По особовому складу» є протиправними, винесені з порушенням встановленого порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та такими, що підлягають скасуванню, оскільки дані рішення могли бути прийняті тільки тоді, коли судовим рішенням була б встановлена його вина. Вказаний наказ винесено передчасно, ще до призначення першого судового засідання Івано-Франківським міським судом. Крім того зазначив, що службове розслідування, проведене у формі письмового провадження, здійснено однобічно, упереджено і поверхнево, без з`ясування всіх обставин справи та без отримання судового рішення, що набрало законної сили і порушення моїх прав. Також, відповідачем при проведенні службового розслідування вимоги частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту було порушено, оскільки проведено не повно, без з`ясування всіх обставин справи, зокрема і не доведено його вини у вчиненому. Внаслідок неналежно проведеного службового розслідування щодо нього винесено наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву №26/05 від 12.01.20201 (а.с.29-43), який надійшов на адресу суду 12.01.2021. Проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Просив суд в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що основною підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, а саме відмова позивача від обстеження на встановлення стану алкогольного сп`яніння, що підтвердило факт керування транспортним засобом в стані сп`яніння, порушення правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Відповідно керівництвом ГУНП не досліджувались питання наявності чи відсутності вчинення нею адміністративного правопорушення, а тільки проводилось розслідування за фактом вчинення та доказування факту вчинення ним дисциплінарного проступку. Вчинене позивачем несумісне з його посадою, оскільки позивачем скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Враховуючи вказане, вважає позов безпідставним та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Від позивача, 19.01.2021, надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 зазначену заяву задоволено.

Позивачем, 19.01.2021 та 19.02.2021 долучено постанову Івано-Франківського міського суду від 11.01.2021 та постанову Івано-Франківського міського суду від 25.01.2021.

Від відповідача, 29.01.2021 та 19.02.2021 надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копію витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України та диск з вмістом інформації, яка має важливе значення для розгляду справи по суті.

Від відповідача, 10.03.2021 надійшли клопотання про виклик свідків та клопотання про витребування доказів.

Від представника позивача, 21.07.2021 надійшли заперечення на зазначені клопотання.

В судових засіданнях представник позивача пред`явлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити повністю з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Також в судовому засідання, судом відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача про виклик свідків та клопотання про витребування доказів.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з листопада 2015 року прийнятий на службу в Національну поліцію на посаду старшого інспектора відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

ОСОБА_1 - старший інспектор відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області наказом за №1532 від 19.11.2020 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.

Наказом по особову складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №376 о/с від 23.11.2020 на підставі підпункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с.9).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 11.01.2021 провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 22.01.2021.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25.01.2021 провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 05.02.2021.

На думку позивача, накази ГУНП в Івано-Франківській області №376 о/с від 23.11.2020 та №1532 від 19.11.2020 винесені не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, а отже, є протиправними.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (надалі, також - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону; підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (надалі, також - Статут). Цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Статтею 1 Статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Стаття 12 Статуту вказує, що дисциплінарний проступок - це протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 11 Статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (надалі, також - Порядок).

Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Виходячи із положень Статуту та вимог Порядку начальником ГУНП в Івано-Франківській області видано наказ №1532 від 19.11.2020 на підставі якого проведено службове розслідування за фактом виявленого 26.10.2020 порушення службової дисципліни старшим інспектором відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області майором поліції ОСОБА_1 .

Згідно з висновком, складеним за результатом проведеного службового розслідування, ОСОБА_1 встановлено дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні вимог пп. «б» «д» п.2.3, п.2.5, пп. «д» п.2.10 розділу II, п.12.1 розділу XII, п.13.1 розділу XIII Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пп.1, 2 п.5 ст.14, пп.4 п.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ, п.1, 2 ч.1; ч.3 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, п.1, 2, 4, 6 п.3 ст.1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII та пп.2 п.1, п.2 розділу І, пп.1, 2 п.1 розділу II та п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.

Внаслідок вказаного, ОСОБА_1 рекомендовано звільнити зі служби в поліції.

На підставі вищезазначеного висновку відповідачем видано наказ від 24.09.2019 №1626, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Зазначений висновок службового розслідування слугував прийняттю оскаржуваного наказу №376 о/с від 23.11.2020, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Так, підставою для звільнення позивача слугувало вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130, 124, КУпАП, а також не дотримання норм етичної поведінки поліцейських під час спілкування з громадянами, що призвело до підриву авторитету органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Крім того необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення службової дисципліни як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 11.01.2021 провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 22.01.2021.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25.01.2021 провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 05.02.2021.

Вищезазначені рішення суду не оскаржені та набрали законної сили.

Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судом спростовано факти вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130, 124 КУпАП, які стали підставою для звільнення його зі служби в поліції.

Щодо недотримання ОСОБА_1 норм етичної поведінки поліцейських суд зазначає, що керівництвом ГУНП не досліджувались питання наявності чи відсутності вчинення ним адміністративного правопорушення, а тільки надавалась оцінка наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовують можливість притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Згідно зі ст.19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівника.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ст.19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;

4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;

5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку про неналежне виконання службової дисципліни, яке полягає вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130, 124, КУпАП так, як на даний час рішеннями суддів по факту вчинення вищевказаних адміністративних правопорушень, старшим інспектором відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Борищаком І.М. спростовано, а тому зазначені факти судом не підтверджено, в зв`язку із чим накладення дисциплінарного стягнення на позивача в частині винесення оскаржуваного наказу без врахування висновків суду є протиправним, а застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, та є неспівмірними із виявленим проступком.

Згідно ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія, керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

В даному випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на вчинення позивачем адміністративних правопорушень, спростованих судами, внаслідок яких, допустила порушення норм етичної поведінки поліцейських під час спілкування з громадянами, що призвело до підриву авторитету органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів особової справи наданої відповідачем в судовому засіданні, позивач характеризується виключно з позитивної сторони. Діючих дисциплінарних стягнень у позивача немає, що підтверджується її службовою характеристикою, наявною у матеріалах справи.

Суд також зазначає, що відповідно до позиції висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллен де Рібемон проти Франції», що принцип презумпції невинуватості - перш за все гарантія процесуального характеру у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

В силу ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів, які б свідчили про неправомірність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому заявлені позивачем вимоги у частині визнання протиправними та скасування наказу №356 о/с від 08.11.2019 підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи те, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, з метою належного відновлення порушеного права, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якої її протиправно звільнено, а саме на посаді старшого інспектора відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області з дати її звільнення, тобто з 23.11.2020.

Так, період вимушеного прогулу позивача слід рахувати з 23.11.2020 (з дня звільнення) по 21.07.2021 (дата ухвалення судом рішення).

При цьому, суд керується позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 (№ рішення у ЄДРСР 41602330), відповідно до якої у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 даного Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно п.п. 5 і 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак рішення суду в частині поновлення позивача на посаді старшого інспектора відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області з 23.11.2020 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України №1532 від 19.11.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП в Івано-Франківській області».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України №376 о/с від 23.11.2020 «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за підпунктом 6 пункту 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області або на іншій, рівнозначній посаді.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 105417,56 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу інспекції з особового складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області або на іншій, рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 13820,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, , вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Рішення суду складене в повному обсязі 26 липня 2021 року.

Суддя Шумей М.В.