Справа № 420/8234/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8234/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної інспекції ядерного регулювання України (вул. Арсенальна, 9/11, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної інспекції ядерного регулювання України (вул. Арсенальна, 9/11, м. Київ, 01011, ), в якій позивач просить:

визнати дії Держатомрегулювання України щодо відмови у задоволенні запиту до публічної інформації щодо надання запитуваних копій документів, а саме не надання запитуваних копій документів протиправними;

зобов`язати Деатомрегулювання України надати позивачу у встановлені Законом України "Про доступ до публічної інформації" терміни та у встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації" порядку запитувані копій запитуваних документів, а саме:

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались: ТОВ науково-виробниче підприємство БЛАСДОЗ;

скановані копії всіх щорічних звiтiв про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ТОВ виробничо-торгівельна компанія Гемопласт;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналiз радіаційної безпеки, які свого часу надавались Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ Кілійський суднобудівельний-судноремонтний завод ПАТ Українське дунайське пароплавство для отримання ліцензії у сфері використання ядерної енергії;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ТОВ Миколаївський глиноземний завод;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались Національний університет "Одеська морська академія";

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ДП Одеський регіональний центр стандартизації метрології та сертифікації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.02.2021 р. позивач надіслав на адресу відповідача запити до публічної інформації, в яких просив надати на його електронну адресу:

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались: ТОВ науково-виробниче підприємство БЛАСДОЗ;

скановані копії всіх щорічних звiтiв про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ТОВ виробничо-торгівельна компанія Гемопласт;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналiз радіаційної безпеки, які свого часу надавались Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ Кілійський суднобудівельний-судноремонтний завод ПАТ Українське дунайське пароплавство для отримання ліцензії у сфері використання ядерної енергії;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ТОВ Миколаївський глиноземний завод;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались Національний університет "Одеська морська академія";

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ДП Одеський регіональний центр стандартизації метрології та сертифікації.

Листом Державної інспекції ядерного регулювання України від 26.02.2021 № 36-13/3516 позивачу відмовлено в отриманні інформації, що запитувалась, а саме позивачу не було надано копії запитуваних документів.

Позивач вважає, що відповідач порушив Закон України "Про доступ до публічної інформації" та відмовив йому у доступі до публічної інформації, оскільки доступ можливо обмежити лише до інформації у цьому документі, якщо це інформація з обмеженим доступом. Закон України "Про доступ до публічної інформації" передбачає, що розпорядник інформації не може відмовити у наданні копії документу. Відмовляючи в наданні інформації, відповідач не обґрунтував свою відповідь належним чином, не застосував трискладовий тест щодо віднесення інформації до службової.

Ухвалою судді від 08.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

29.06.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач не погоджується з вимогами позивача, зазначивши, що 22.02.2021 р. позивач направив запит щодо надання копій всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки.

Листом Державної інспекції ядерного регулювання України від 26.02.2021 № 36-13/3516 було відмовлено в наданні інформації на запит Позивача від 22.02.2021, оскільки остання, відповідно до статей 6 та 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації та Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в Держатомрегулювання, затвердженого наказом від 23.01.2017 № 16, є інформацією з обмеженим доступом та відноситься до службової інформації.

Відповідач вважає, що прийняв рішення про відмову у задоволенні запиту на публічну інформацію у межах повноважень та у спосіб, що визначенні Конституцією Україною та Законами України.

Перед наданням відповіді Держатомрегулюванням було трискладовий тест» згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про доступ до проведено публічної інформації». На підставі «трискладового тесту» встановлено, що запитувана інформація стосується ДІВ, які відповідно до Закону України «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, iнших джерел іонізуючого випромінювання» (далі - Закон про фізичний захист) потребують, зокрема, посилених заходів з фізичного захисту та інформації про них, а також вимог до персоналу, що здійснюють використання таких ДІВ, в тому числі, оформлення допуску до особливих робіт, який видається на підставі висновку Служби безпеки України.

Збирання інформації про ДІВ, що використовуються підприємствами та установами, особами, які не мають допуску до особливих робіт з цими ДІВ, особливо у теперішній час, суттєво збільшує потенційну загрозу потрапляння ДІВ у незаконний обіг та ризик потрапляння інформації про такі ДIВ до осіб, які потенційно можуть мати злочинні наміри, можливість виникнення аварії радіаційного забруднення території з тяжкими наслідками, потрапляння таких ДІВ у незаконний обіг (перепродаж, виготовлення «брудної бомби») тощо.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Держатомрегулюванням обмежено доступ до зазначеної інформації виключно в інтересах національної безпеки, розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідач зазначає, що хоча Законом України "Про доступ до публічної інформації" прямо не передбачено, що розпорядник інформації має обґрунтувати відмову у наданні службової інформації, відповідач направив лист № 09-17/5682-173К від 05.04.2021 року з обґрунтуванням відмови щодо оскаржуваних запитів (копія листа надана Позивачем і міститься в матеріалах справи). Відповідач врахував положення Роз`яснень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо віднесення публічної інформації до службової згідно із Законом "Про доступ до публічної інформації".

З метою забезпечення відкритого та безоплатного доступу до інформації про видані ліцензії Держатомрегулювання відповідно до Порядку формування, ведення Єдиного реєстру виданих ліцензій на провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії, затвердженого наказом Держатомрегулювання від 14.06.2013 № 64-од на сайті Держатомрегулювання ведеться реєстр, в якому відображені відомості про види діяльності згідно з виданою ліцензією відповідно до п. 2.3 вказаного Порядку. При цьому, відображення інформації щодо щорічних звітів з радіаційної безпеки у зазначеному реєстрі не передбачається і відповідно до відкритих даних не належить. Натомість, додані Позивачем до позову копії ліцензій у вільний доступ Держатомрегулюванням не передавались і розміщення їх у мережі Інтернет до відповідальності Держатомрегулювання не належить.

Таким чином відповідач вважає, що відповідь на запит Позивача надана відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації на підставі дотримання інтересів національної безпеки та забезпечення дотримання міжнародних стандартів безпеки, керуючись лише вимогами щодо забезпечення ядерної та радіаційної безпеки, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

22.02.2021 р. позивач надіслав на адресу відповідача запити до публічної інформації, в яких просив надати на його електронну адресу:

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались: ТОВ науково-виробниче підприємство БЛАСДОЗ;

скановані копії всіх щорічних звiтiв про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ТОВ виробничо-торгівельна компанія Гемопласт;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналiз радіаційної безпеки, які свого часу надавались Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ Кілійський суднобудівельний-судноремонтний завод ПАТ Українське дунайське пароплавство для отримання ліцензії у сфері використання ядерної енергії;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ТОВ Миколаївський глиноземний завод;

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались Національний університет "Одеська морська академія";

в електронному вигляді скановані копії всіх щорічних звітів про аналіз радіаційної безпеки, які свого часу надавались ДП Одеський регіональний центр стандартизації метрології та сертифікації.

Листом Державної інспекції ядерного регулювання України від 26.02.2021 № 36-13/3516 позивачу відмовлено в отриманні інформації, що запитувалась, а саме позивачу не було надано копії запитуваних документів.

Відповідач у листі зазначив, що запитувана інформація відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в Держатомрегулювання, затвердженого наказом від 23.01.2017 №16, статтями 6, 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відноситься до службової інформації, є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з ст.2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про інформацію" основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації.

Згідно з ч.2 ст.20 Закону України "Про інформацію" будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За частиною 1 ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно з п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3)інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Як передбачено ч.1 ст.14 цього Закону розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч.4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 363, одними з основних завдань Держатомрегулювання є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері безпеки використання ядерної енергії та здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" державне регулювання безпеки-використання ядерної енергії полягає у забезпеченні безпеки людини, навколишнього природного середовища, ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання та передбачає: -

встановлення нормативних критеріїв і вимог, що визначають умови використання ядерної енергії (нормування);

видачу документів дозвільного характеру на здійснення діяльності у сфері використання ядерної енергії (провадження дозвільної діяльності);

здійснення державного нагляду за дотриманням законодавства, умов документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромйпрвання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання, включаючи примусові заходи (державний нагляд).

Відповідно до статті 24 вказаного Закону Держатомрегулювання визначає критерії та вимоги безпеки, додержання яких обов`язкове під час використання ядерної енергії, відповідно до яких розробляються та затверджуються норми, правила, стандарти з ядерної та радіаційної безпеки, норми, правила з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, нормативно- правові акти з обліку та контролю ядерних матеріалів, застосування гарантій нерозповсюдження ядерної зброї, вимоги щодо управління якістю діяльності з використання ядерної енергії в частині ядерної та радіаційної безпеки.

Закон України "Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання" від 19.10.2000 №2064-ІІІ визначає основні засади діяльності фізичних та юридичних осіб з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання.

Відповідно до преамбули даного Закону він спрямований на фізичний захист ядерних матеріалів, ядерних установок, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання спрямований на захист інтересів національної безпеки, попередження та припинення диверсій, крадіжки або будь-якого іншого незаконного вилучення ядерного матеріалу, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, а також зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї.

Згідно з ст. 2 цього Закону цілями фізичного захисту є, зокрема, створення умов, спрямованих на мінімізацію можливості вчинення диверсії, крадіжки або будь-якого іншого неправомірного вилучення радіоактивних матеріалів та зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї, а статтею 3 Закону встановлено, що державна політика з фізичного захисту провадиться на і засадах, зокрема: визнання фізичного захисту одним з елементів забезпечення національної безпеки України та застосування всіма заінтересованими органами державної влади і юридичними особами єдиної, завчасно створеної системи протидії актам ядерного тероризму.

Стаття 18 Закону України "Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання" відносить серед іншого до першочергових вимог фізичного захисту створення умов для захисту інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до вимог ст. 64 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" оформлення допуску до особливих робіт з ДІВ видається на підставі висновку Служби безпеки України.

Частина 15 ст. 12 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" встановлено, що орган державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки формує ліцензійну справу. Відповідно до п.3 Положення про перелік та вимоги щодо форми і змісту документів, що подаються для отримання ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії, затвердженого наказом Держатомрегулювання від 06.08.2012р. №1453/21765, для отримання ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії суб`єкт діяльності у сфері використання ядерної енергії подає заяву.

Відповідно до умов безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання, затверджених наказом Державного комітету ядерного регулювання України №125 від 02.12.2002 року, Ліцензіат подає до органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки, що видав ліцензію, щорічний звіт про аналіз радіаційної безпеки, вимоги до форми та змісту якого наведені в додатку.

Судом зазначає, що згідно матеріалів справи Державна інспекція ядерного регулювання України прийняла наказ від 23.01.2021 року № 16, яким затверджено перелік відомостей, що становлять службову Інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України, згідно якого до відомостей, що становлять службову інформацію належать звiтнi документи щодо оцінки вразливості та проектної загрози ядерних установок (ЯУ). ядерних матеріалів (ЯМ), радіоактивних відходів (PAB), джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ), для яких встановлено другий та третій рівні фізичного захисту.

Таким чином суд дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація була віднесена до службової інформації.

Суд зазначає, що держава гарантує фізичний захист ДІВ з метою зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї, протидії ядерному тероризму в інтересах національної безпеки України. Фізичний захист відповідно до ст.18 ЗУ "Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання" серед іншого полягає у створенні умов для захисту інформації з обмеженим доступом, оскільки збирання інформації про ДІВ (зокрема звітів), що використовуються підприємствами та установами, особами, які не мають допуску до особливих робіт з цими ДІВ, особливо враховуючи ситуацію в Україні, суттєво збільшує потенційну загрозу потрапляння ДІВ у незаконний обіг та ризик потрапляння інформації про такі ДІВ до осіб, які потенційно можуть мати злочинні наміри, можливість виникнення аварії радіаційного забруднення території з тяжкими наслідками, потрапляння таких ДІВ у незаконний обіг (перепродаж, виготовлення "брудної бомби") тощо.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, а також враховуючи, що інформація про щорічні звіти про аналіз радіаційної безпеки не відноситься до інформації доступ до якої не може бути обмежено згідно з Закону України "Про доступ до публічної інформації", суд вважає, що відповідач обґрунтовано своїм наказом від 23.01.2021 № 16 відніс інформацію, що міститься в звітних докумнтах до відомостей, що становлять службову інформацію.

Крім того, суд зазначає, що відповідач, обмежуючи доступ до вказаної інформації, діяв в інтересах національної безпеки, оскільки розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам.

Позивач у позовній заяві жодним чином не зазначив, в чому полягає його інтерес або інтерес суспільства в отриманні такої інформації та яким чином він може переважати шкоду від оприлюднення такої інформації. Іншими словами, обмежуючи доступ до вказаного документу, відповідач діяв на підставі закону, переслідуючи легітимну мету та пропорційно, дотримуючись справедливої рівноваги між інтересом держави та інтересом позивача.

Разом з цим суд погоджується з доводом позивача, що доступ можна обмежити лише до інформації у документі, а не до документу в цілому. Проте, суд звертає увагу, що позивач просив надати саме щорічні звіти про аналіз радіаційної безпеки, що в даному випадку є документом, який є сам по собі в повному обсязі суцільною інформацією з обмеженим доступом.

Таким чином враховуючи наведені приписи чинного законодавства, встановлені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив у наданні інформації за запитом ОСОБА_1 від 22.02.2021 р., тому в задоволенні позову слід відмовити.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної інспекції ядерного регулювання України (вул. Арсенальна, 9/11, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.