Справа № 620/1007/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1007/21 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП "Прилуки-Агропереробка" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП "Прилуки-Агропереробка" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22 січня 2021 року №0, №0.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у задоволені позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що вартість списаних товарно-матеріальних цінностей позивачем не включено до вартості поставлених товарів, пов`язаних з отриманих доходів. При цьому зауважив, що постачання (реалізація) самостійно виготовлених товарів/послуг) та включення суми ПДВ з уцінки у вартість реалізації цих товарів у даній ситуації відсутнє, а тому наявні підстави для донарахування зобов`язання зі сплати ПДВ. Наголосив, що первинні документи, на підставі яких ТОВ "ВКП "Прилуки-Агропереробка сформовані дані бухгалтерського обліку, не опосередковувалися реальним рухом активів та не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ Виробнича компанія "Агро-Альянс" в задекларованих обсягах.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом не вжито всіх необхідних заходів для з`ясування обставин справи, чим допущено порушення принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин справи. Зауважує, що причини уцінки та суми уцінки товару належать до компетенції підприємства та не потребує залучення сертифікованих експертів. Зазначає, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, а платник податку не несе відповідальності за свого контрагента.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції посилається на правові висновки суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ВКП «Прилуки - Агропереробка» є юридичною особою, та з 13 квітня 2001 року взято на податковий облік. Основним видом діяльності є КВЕД 10.11 виробництво м`яса.

ГУ ДПС у Чернігівській області на підставі наказів від 18 листопада 2020 року №1778-а, від 03 грудня 2020 року №1868-а, та направлень від 20 листопада 2020 року № 382, та від 20 листопада 2020 року №383, у період з 30 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВКП «Прилуки - Агропереробка» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складено акт від 17 грудня 2020 року № 2018/07/31429413 (далі-акт перевірки), в якому зафіксовано порушення, а саме:

- п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200; п. 201.1 ст. 201 ПКУ, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 за №159/28289, що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 213379 грн;

- п.201.1, п.201.10 ст. 201 ПКУ, в частині не реєстрації податкових накладних (а.с.16-30).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 22 січня 2021 року №0, яким визначено завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 213379 грн (а.с.15); податкове повідомлення-рішення від 22 січня 2021 року №0, яким нарахована сума штрафу 3400,00 грн (а.с.11).

Не погодившись із вказаними рішеннями, 11 січня 2021 року позивачем до ГУ ДПС у Чернігівській області подано заперечення.

21 січня 2021 року ГУ ДПС у Чернігівській області направлено лист № 43/Ж12/25-01-07-04-07, якими заперечення позивача залишені без задоволення (а.с.31-42).

Вважаючи оскаржувані рішення відповідача протиправними та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ «ВКП «Прилуки-Агропереробка» реалізовано на ТОВ "Шкірзавод "Велес" шкуру свинячу в кількості 411600 дм2 на суму 10290 грн. без ПДВ.

Згідно бухгалтерського рахунку 26 «Готова продукція» по кредиту рахунок списано «Шкуру свинячу» кількістю 411600, собівартість 399627,55 грн.

Для проведення інвентаризації свинячих шкур, ТОВ «ВКП «Прилуки-Агропереробка» видано наказ №38 від 01 червня 2020 року «Про уцінку шкур» ( а.с. 46).

За результатами інвентаризації складено акт від 02 червня 2020 року, в якому вказано: найменування цінностей -шкура свиняча, кількість- 1597651 дм2 шкури свинячої, нова ціна 0,01 грн. на суму 16266,55 грн. ( а.с. 50).

Відповідно до бухгалтерського рахунку 946 «Витрати від знецінення запасів» списано 392621,43 грн. від уцінки шкури свинячої.

На підставі встановлених вище обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та приписами податкового законодавства України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети. Водночас, доказів на підтвердження даних обставин відповідачем надано не було.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВКП «Прилуки-Агропереробка» включено до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за вересень 2020 рокуроку (згідно додатку 5) податкову накладну №24 від 11 серпня 2020 року від ТОВ Виробнича компанія "Агро-Альянс" код 42913055 на суму 809126,8 грн (в т.ч. ПДВ 134854,47 грн.) по номенклатурі «М`ясо яловичини в напівтушках охолоджене 1 кат.» в кількості 9867,4 кг.

Між ТОВ Виробнича компанія "Агро-Альянс" та ТОВ "ВКП "Прилуки-Агропереробка" укладено Договір поставки № б.н від 10 липня 2020 року.

Відповідно до вказаного Договору поставки, ТОВ Виробнича компанія "Агро-Альянс" в особі директора Шумського В.М., що діє на підставі Статуту, надалі за текстом цього Договору «Постачальник» з однієї сторони та ТОВ "ВКП "Прилуки-Агропереробка" в особі директора Гончар Н.С., що діє на підставі Статуту, надалі за текстом цього Договору «Покупець». Постачальник продає, а Покупець купує окремими партіями Товар (яловичина в напівтушах охолоджена та яловичина в блоках морожена) в кількості, по ціні та на суму, що зазначатиметься кожного разу на кожну окрему партію Товару у видаткових накладних, і на умовах, викладених у даному Договорі (надалі за текстом Договору Товар).

Згідно умов пункту 4.1 зазначеного Договору, доставка кожної партії Товару здійснюється транспортом Постачальника або Перевізника за домовленістю сторін і буде підтверджуватися товарно-транспортними накладними.

У контексті наведеного, судова колегія звертає увагу на те, що у постанові від 16 липня 2019 року у справі № 802/2618/14-а Верховний Суд зазначив, що подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Колегія суддів наголошує, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм формування податкового кредиту з ПДВ є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про реальність господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивачем на підтвердження реального здійснення фінансово - господарських правовідносин з ТОВ «Агро-Альянс» надано, зокрема, ТТН № Р36 від 11 серпня 2020 року.

Відповідно до вказаної ТТН, перевезення здійснювалося автомобілем Скания з номерним знаком НОМЕР_1 . Перевізником зазначеного товару значиться ТОВ "МКМ Транс", замовником ТОВ Виробнича компанія "Агро-Альянс", вантажовідправником ТОВ "Агроіндекс", вантажоодержувачем ТОВ "ВКП "Прилуки-Агропереробка". Пункт навантаження: Дніпропетровська обл., Синельніковський р-н, с. Кислянка, вул. Садова 2 А; пункт розвантаження: Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Дружби Народів 34 А. Вантаж відпущено без довіреності. Осіб, що здійснювали відправлення та прийняття вантажу не встановлено, оскільки в ТТН не зазначено їх ПІБ та посаду.

В ході перевірки, для ідентифікації транспортних засобів зроблено запит на РСЦ МВС у Чернігівській області (№14034/10/25-01-07-04-06 від 04 грудня 2020 року) та отримано відповідь 11 грудня 2020 року № 31/25/11-1971, в якій зазначено, що згідно інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України про транспортні засоби за номерним знаком, зазначеним в ТТН, а саме НОМЕР_1 зареєстровано легковий автомобіль ВАЗ 21013 "Жигулі" бежевий (1985 року випуску), тип кузова: седан-В, власник ОСОБА_1 . За номерним знаком причіпа НОМЕР_2 зареєстровано причіп KRONE SD, тип кузова: н/пр - Рефрежератор-Е, власник ТОВ "ВТО Укртранс".

За даними ЄРПН встановлено ТОВ Виробнича компанія "Агро-Альянс" не отримувала послуг перевезення вантажу 11 серпня 2020 рокур. від ТОВ "МКМ Транс" ().

Разом з тим, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є ТТН та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Оформлення перевезень вантажів ТТН здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з ТТН водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр ТТН залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).

При цьому, товарно-транспортна накладна не є обов`язковим документом у господарських операціях з поставки чи купівлі-продажу товарів, проте є обов`язковою для договорів перевезення. Відсутність товарно-транспортних накладних, а також недоліки в їх заповненні, які фактично унеможливлюють встановлення основних параметрів щодо перевезення (часу, маси, дані щодо навантаження, розвантаження) ставить під сумнів фактичне переміщення таких товарів у просторі, а у разі наявності й інших доказів та встановлених обставин, наприклад щодо відсутності матеріальних, зокрема транспортних засобів, та трудових ресурсів у господарюючих суб`єктів для здійснення відповідної діяльності, в тому числі і транспортування товару, свідчить на користь висновку про відсутність реальних поставок товару, а відповідно і про безпідставність формування даних податкового обліку за такими операціями.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № П/811/2695/15.

Поряд з викладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Агро-Альянс» було направлено лист № 22/12 від 22 грудня 2020 року з виправленими реквізитами автомобіля в ТТН від 11 серпня 2020 року.

Вказаний вище висновок щодо підтвердження факту транспортування товару узгоджується із постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 818/118/15, згідно якої відсутність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача ТТН не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Поряд з викладеним, колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи долучено копію товарно-транспортної накладної, якою оформлювалося транспортування товару по укладених позивачем договорах з вказаним контрагентом, і наявність в них окремих дефектів за умови підтвердження реальності господарської операції іншими доказами не є достатнім для спростування реальності господарської операції.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що у видатковій накладній №36 від 11 серпня 2020 року, що виписана ТОВ Виробнича компанія "Агро- Альянс" для покупця ТОВ "ВКП "Прилуки-Агропереробка" неможливо ідентифікувати особу, відповідальну за здійснення господарської операції, ні зі сторони постачальника, ні зі сторони покупця, оскільки не вказано ні їх посади, ні їх прізвища, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Так, у вказана вище видаткова накладна та ТТН № Р36 від 11 серпня 2020 року підписані зі сторони ТОВ «ВКП «Прилуки-Агропереробка» директором Гончар Н.С., про що зазначено у самих первинних документах.

Судова колегія звертає увагу на те, що у постанові від 16 липня 2019 року у справі № 802/2618/14-а Верховний Суд зазначив, що подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Колегія суддів наголошує, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм формування податкового кредиту з ПДВ є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про реальність господарської операції.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

У контексті наведеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до положення статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як було встановлено судом першої інстанції, для підтвердження реальності отримання товарів досліджено ланцюг їх постачання та виявлено, що єдиним контрагентом, що постачав м`ясо яловичини ТОВ Виробнича компанія "Агро- Альянс" було ТОВ "Агроіндекс" ().

Відповідно до Узагальненої податкової інформації №55309/04-36-04-11/41041593 від 06 листопада 2020 року, отриманої від ТУ ДПС у Дніпропетровській області, де знаходиться на обліку ТОВ "Агроіндекс", встановлено наступну інформацію.

Адреса ТОВ "Агроіндекс": Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, буд.44, кв. (офіс) 402.

Відповідно до зазначеної інформації ТОВ "Агроіндекс" не має на балансі основних засобів, будь-які об`єкти оподаткування, земельні ділянки відсутні, транспортні засоби відсутні.

Аналіз можливості виконання оформлених господарських операцій з придбання (виробництва)/продажу ідентифікованих товарів/послуг із використанням наявних основних засобів, об`єктів оподаткування, земельних ділянок:

- відсутня будь-яка інформація про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень, угоди зберігання ТМЦ, відомості про місцезнаходження складів, їх площа, власник складських приміщень/орендодавця);

- відсутня інформація про транспортування (наявність власних або орендованих транспортних засобів, визначення перевізника, вантажовідправника, вантажоотримувача, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні);

- відсутня інформація про власні або орендовані фонди, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства;

- відсутні дані про розрахункові рахунки підприємства.

Для зберігання великої кількості товарів необхідна наявність спеціально обладнаних складських приміщень великої площі.

Обладнання складів має забезпечити:

- повну кількісну і якісну схоронність матеріальних цінностей;

- належний режим зберігання;

- раціональну організацію виконання складських операцій;

- нормальні умови праці.

Режим зберігання продуктів (температура, вологість повітря, кратність його обміну, інтенсивність вентиляції), спосіб укладання, терміни зберігання, допустиме товарне сусідство повинні відповідати властивостям продуктів.

Крім вибору режиму зберігання, враховують і специфічні особливості кожного виду товару: гігроскопічність, сприйняття запахів, можливість усихання, прогіркнення або проростання під впливом світла, тепла і т. д. Залежно від призначення складів і правил зберігання товарів (у промисловій тарі, розпакованому вигляді, навалом і т. д.) підбирають необхідне складське обладнання. Місця зберігання оснащують стелажами, шафами, ящиками, і т. ін. Кожній групі, виду і сорту продуктів слід відводити суворо визначене місце. Санітарними правилами забороняється одночасне зберігання сировини і готових виробів, доброякісних продуктів з товарами, якість яких викликає сумнів.

Так, Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

Крім іншого, Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 811/2154/13 зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні КАС України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Згідно постанови Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 810/3790/17 податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Булвес проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив:

« 70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11 грудня 2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З огляду на викладене, посилання відповідача на можливе порушення контрагентом позивача податкової дисципліни в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, на переконання судової колегії, є помилковими.

З урахуванням наведеного судова колегія не погоджується з твердженням суду першої інстанції про наявність правових підстав визнання безтоварними господарських операцій позивача із ТОВ «Агро-Альянс», у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138 жовтня 2 - 138 жовтня 4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138 жовтня 5, 138 жовтня 6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено право суб`єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами.

Таким чином, перевіривши відповідно до вказівок Верховного Суду фізичні, технічні та технологічні можливості постачальника позивача щодо можливості виконання обумовлених договором поставок, як-от - наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб`єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв`язку, управлінські витрати тощо), або ж залучення контрагентами з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення витрат, пов`язаних із таким залученням, колегія суддів приходить до висновку про те, що на момент виписування податкових накладних Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-АЛЬНС" було зареєстровано у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП "Прилуки-Агропереробка" - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю ВКП "Прилуки-Агропереробка" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПН» від 22 січня 2021 року № 0.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 22 січня 2021 року № 0.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено 09 серпня 2021 року.