Справа № 120/4435/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 липня 2021 р. Справа № 120/4435/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.,

представника позивача: Герасимчука С.П.,

представника відповідача: Андріюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Дочірнє підприємство "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями, винесеними на підставі акту документальної планової виїзної перевірки №2177/02-32-07-11/02139943 від 09.03.2021, Дочірнє підприємство "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" донараховані суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач стверджує про безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених п.127.1 ст.127 ПК України, оскільки на час прийняття оскаржуваного ППР № від 06.04.2021 вказана норма ПК України скасована.

Також, представник позивача вказав на протиправність нарахування підприємству штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно ППР № від 06.04.2021, адже пп. 9-12 п. 9 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зупинено проведення перевірок та станом на час звернення до суду з даним позовом перевірки не поновлені. Відповідно, на переконання сторони позивача, у контролюючого органу відсутні правові підстави щодо перевірки ЄСВ та застосування штрафних санкцій.

Додатково, представник позивача, покликаючись на положення про Головне управління ДПС у Вінницькій області, затверджене Наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 за №643, вказує на те, що накази на проведення перевірки за наслідками якої прийнято оскаржувані ППР підписані не уповноваженою особою, що свідчить про незаконність проведення перевірки, а прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає скасуванню.

Ухвалою від 12.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 07.06.2021.

Ухвалою від 07.06.2021 підготовче судове засідання відкладено на 13.07.2021.

В підготовчому судовому засіданні 13.07.2021 оголошено перерву до 28.07.2021.

Ухвалою від 28.07.2021, без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та, за письмовою згодою всіх учасників справи, розпочато розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні 28.07.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, відповіді на відзив (вх. №36772/21 від 25.06.2021), просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечила, просила в задоволені позову відмовити покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву (вх. №31296 від 02.06.2021), запереченнях на відповідь на відзив (вх. №43684/21 від 23.04.2021). Зокрема зазначила, що перевірка проведена з дотриманням визначеного ПК України порядку, а встановлені перевіркою порушення податкового законодавства в дійсності мали місце. За своїм змістом та суттю, наведені у відзиві на позовну заяву обґрунтування та надані під час розгляду справи пояснення є аналогічними тим, що відображені в акті перевірки №2177/02-32-07-11/02139943 від 09.03.2021. При цьому, представник відповідача зауважила, що, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не заперечує самого факту допущення підприємством порушення підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.1 «е», пункту 176.2 «а» статті 176 ПК України, а саме: несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, в загальній сумі - 594986,99 грн., а відтак нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, з військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є обґрунтованим.

Також представник відповідача зазначила, що станом на початок проведення перевірки мораторій, на який посилається позивач, ще не був запроваджений. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 "Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок" скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення, зокрема, такого виду перевірки юридичних осіб, як документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з 16.03.2020 ГУ ДПС у Вінницькій області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 ПК України, на підставі затвердженого ДПС України плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2020 рік (а.с. 129) та наказу від 27.02.2020 за №1240 була розпочата документальна планова виїзна перевірка Дочірнього підприємства "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" з питань дотримання вимог законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - єдиний внесок) за період з 01.01.2011 по 31.12.2019, згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 за №2464-VI та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2019

Копію наказу контролюючого органу №1240 від 27.02.2020 надіслано 28.02.2020 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який фактично вручено позивачу 04.03.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 127).

Також, позивача проінформовано про проведення документальної планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 27.02.2020 за №749, яке надіслано платнику податків 04.03.2020 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано від 28.02.2020 (а.с. 125).

З направленням №901 від 11.03.2020 на право проведення перевірки 16.03.2020 ознайомлено під підпис головного бухгалтера ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" - Амосюк Людмилу Михайлівну.

У зв`язку з введенням на території України карантину згідно із прийнятою Постановою Кабінету міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11.03.2020 №211 відповідачем на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 17.03.2020 №533-ІХ листом від 19.03.2020 №4209/10/02-32-33-06 повідомило позивача про тимчасове зупинення документальної планової виїзної перевірки ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" з 18 березня 2020 року.

В зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 за №89 «Про скорочення строків дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» та на виконання наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 10.02.2021 року №378к «Про поновлення проведення розпочатої планової перевірки», поновлено зупинену документальну планову виїзну перевірку ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця".

Копію наказу контролюючого органу №378к від 10.02.2021 «Про поновлення проведення розпочатої планової перевірки», вручено 11.02.2021 головному бухгалтеру ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" - Амосюк Людмилі Михайлівні (а.с. 132-133). Того ж дня, зазначену посадову особу позивача ознайомлено під підпис з направленням №458 від 11.02.2021 на право проведення перевірки .

Згідно наказу №512к від 19.02.2021 продовжено термін проведення документальну планову виїзну перевірку ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" з 23.02.2021 по 01.03.2021.

Результати перевірки оформлено актом №2177/02-32-07-11/02139943 від 09.03.2021. Зазначеним Актом перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог:

- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.1 «е» та пункту 176.2 «а» статті 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме:

- несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, в загальній сумі - 594986,99 грн., а саме: за березень 2017 року, в сумі - 6651,84 грн.; за квітень 2017 року, в сумі - 10525,25 грн.; за травень 2017 року, в сумі - 10708,17 грн.; за червень 2017 року, в сумі - 5253,60 грн.; за липень 2017 року, в сумі - 4945,23 грн.; за вересень 2017 року, в сумі - 1151,13 грн.; за жовтень 2017 року, в сумі - 13846,19 грн.; за листопад 2017 року, в сумі - 15734,04 грн.; за грудень 2017 року, в сумі - 15688,19 грн.; за січень 2018 року, в сумі - 14749,90 грн.; за лютий 2018 року, в сумі - 16793,77 гри.; за березень 2018 року, в сумі - 16756,92 грн.; за квітень 2018 року, в сумі - 18836,97 грн.; за травень 2018 року, в сумі - 18177,66 грн.; за червень 2018 року, в сумі - 19248,81 грн.; за липень 2018 року, в сумі - 20877,52 грн.; за серпень 2018 року, в сумі - 19817,22 грн.; за вересень 2018 року, в сумі - 21545,51 грн.; за жовтень 2018 року, в сумі - 17845,06 грн.; за листопад 2018 року, в сумі - 18877,56 грн.; за грудень 2018 року, в сумі - 17953,83 грн.; за січень 2019 року, в сумі - 18877,68 грн.; за лютий 2019 року, в сумі - 23210,15 грн.; за березень 2019 року, в сумі - 23201,82 грн.; за квітень 2019 року, в сумі - 26709,80 грн.; за травень 2019 року, в сумі - 21375,37 грн.; за червень 2019 року, в сумі - 27190,82 грн.; за липень 2019 року, в сумі - 26698,45 грн.; за серпень 2019 року, в сумі - 30215,67 грн.; за вересень 2019 року, в сумі - 21557,96 грн.; за жовтень 2019 року, в сумі - 24898,78 грн.; за листопад 2019 року, в сумі - 22971,79 грн.; за грудень 2019 року, в сумі - 22094,33 грн.;

- частини 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", по коду платежу - 71010000, за період з 01.01.2011 по 31.12.2019, несвоєчасно сплачено єдиний внесок, на загальну суму боргу - 5764,10 грн., яка станом на 31.12.2019 погашена;

- підпункту 168.1.2, пункту 168.1 статті 168, пунктів 176.1 «е», 176.2 «а» статті 176 та підпунктів 1.4, 1.6 пункту 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, а саме: несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 в загальній сумі - 38391,28 грн., в тому числі: за квітень 2017 року, в сумі - 63,16 грн.; за грудень 2017 року, в сумі - 622,54 грн.; за січень 2018 року, в сумі - 551,47 грн.; за лютий 2018 року, в сумі - 722,95 грн.; за березень 2018 року, в сумі - 390,54 грн.; за квітень 2018 року, в сумі - 722,04 грн.; за травень 2018 року, в сумі - 721,85 грн.; за червень 2018 року, в сумі - 721,85 грн.; за серпень 2018 року, в сумі - 1663,43 грн.; за вересень 2018 року, в сумі - 1795,46 грн.; за жовтень 2018 року, в сумі - 1487,09 грн.; за листопад 2018 року, в сумі - 1595,35 грн.; за грудень 2018 року, в сумі - 1496,15 грн.; за січень 2019 року, в сумі - 1573,14 грн.; за лютий 2019 року, в сумі - 1934,18 грн.; за березень 2019 року, в сумі - 1933,49 грн.; за квітень 2019 року, в сумі - 2225,82 грн.; за травень 2019 року, в сумі - 1781,28 грн.; за червень 2019 року, в сумі - 2279,55 грн.; за липень 2019 року, в сумі - 2224,57 грн.; за серпень 2019 року, в сумі - 2517,97 грн.; за вересень 2019 року, в сумі - 1796,50 грн.; за жовтень 2019 року, в сумі - 2074,98 грн.; за листопад 2019 року, в сумі - 1919,57 грн.; за грудень 2019 року, в сумі - 1841,24 грн.

Висновки перевірки покладені контролюючим органом в основу прийнятих 06.04.2021 податкових повідомлень-рішень:

- №, яким застосовано штрафну санкцію з податку на доходи фізичних осіб в сумі 440 283,01 грн. та донараховано пеню 48 762,57 грн.;

- №, яким застосовано штрафну санкцію з військового збору в сумі 28 606,25 грн. та донараховано пеню 936,12 грн.;

- №, яким застосовано штрафну санкцію з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1152,82 грн.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд в першу чергу враховує, що згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також суджень, відображених суб`єктом владних повноважень в акті перевірки, на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 за № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - Податковий кодекс України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Наказом відповідача від 27.02.2020 № 1240 була призначена документальна планова виїзна перевірка діяльності позивача з питань дотримання вимог законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - єдиний внесок) за період з 01.01.2011 по 31.12.2019, згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 за №2464-VI та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2019

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт перевірки №2177/02-32-07-11/02139943 від 09.03.2021, яким, окрім іншого, встановлено несвоєчасність перерахування до бюджету податковим агентом податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час виплати доходу на користь фізичних осіб.

Згідно із підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За правилами підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником ПДФО є податковий агент.

Згідно з підпунктами 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, 168.1.6 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету або розрахункового документа на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

За приписами підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Крім того, згідно підпункту «е» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, на податкового агента покладаються обов`язки з нарахування, утримання та сплати ПДФО до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також з ведення податкового обліку, подачі податкової звітності контролюючим органам, за невиконання яких податкові агенти притягуються до відповідальності.

В даному випадку, перевіркою встановлено, та не заперечується позивачем, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" несвоєчасно здійснено перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі - 594986,99 грн.

Саме виявлені в ході здійснення документальної планової перевірки порушення слугували підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності у вигляді застосування до останнього штрафних санкцій.

Разом з тим, визначаюсь щодо розмірів застосованих до позивача штрафних санкцій суд враховує наступне.

Так, 23 травня 2020 року набули чинності положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 № 466-IX (надалі - Закон № 466-ІХ).

Відповідно змін які були внесені на підставі зазначеного Закону до Податкового кодексу України статтю 127 виключено з 01.01.2021.

Згідно прикінцевих положень вказаного закону, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім: змін до підпунктів 14.1.49. 14.1.162. 14.1.265 пункту 14.1 статті 14. підпункту 17.1.16 пункту 17.1 статті 17, підпункту 39.4.7 пункту 39.4 статті 39, пунктів 44.6. 44.7 статті 44. абзаців першого та другого пункту 53.1 статті 53, пунктів 58.1, 58.2 статті 58. підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78. пунктів 86.7, 86.8 статті 86, статей 102, 109, 110, 111, 112, 113,'і 14. 115, 116, 123, 124, 126, 127, 128, 129, 130, 131, підпунктів "в"-"ґ" пункту 137.5 статті 137. пунктів 140.1, 140.2 статті 140, пункту 277.1 статті 277, підпункту 1 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, що набирають чинності з 1 січня 2021 року.

Тобто, на час прийняття ППР від 06.04.2021 за №, яким відповідачем до позивача застосовано штрафну санкцію з податку на доходи фізичних осіб, вказана норма ПК України (ст. 127 ПК України) була виключена з Податкового кодексу України, а відтак припинила свою дію.

Пункт 11 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПКУ) встановлює, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цього положення надано рішенням Конституційного Суду України від 09.02.99 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акту.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так. згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1 -рп/99, від 5 квітня 2001 року № З-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати.

Зважаючи на вищенаведені правові норми, слід констатувати, що незважаючи на виявлені в ході проведення документальної планової перевірки допущені позивачем порушення підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.1 «е» та пункту 176.2 «а» статті 176 ПК України щодо несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 в загальній сумі - 594986,99 грн., застосування до ДП штрафної санкції, визначеної за статтею яка, на час прийняття оскаржуваної ППР втратила чинність, суперечить положенням ПК України та Конституції України. Як наслідок, прийняте ГУ ДПС України у Вінницькій області ППР від 06.04.2021 за №, яким до ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" на підставі ст. 127 ПК України застосовано штрафну санкцію з податку на доходи фізичних осіб в сумі 440 283,01 грн. та донараховано пеню 48 762,57 грн.

В свою чергу, визначаючись щодо правомірності прийняття ППР від 06.04.2021 за №, яким застосовано штрафну санкцію з військового збору в сумі 28 606,25 грн. та донараховано пеню 936,12 грн., суд враховує наступне.

Пунктом 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу «Інші перехідні положення» Розділу XX Перехідних Положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України (підпункт 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу, за ставкою (1,5 відсотків), визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України (підпункт 1.5 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень ПК України).

В даному випадку, під час проведення документальної планової перевірки позивача, податковим органом встановлено саме неперерахування до бюджету податковим агентом сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суми виплаченої заробітної плати (авансу) під час виплати оподатковуваного доходу, а саме випадки, коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору з цього доходу.

Наведене кореспондується із розрахунком податкових зобов`язань з військового збору, що є додатком до податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2021.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем порушень передбачених п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. «е» п. 176.1, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.4, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України знайшли своє підтвердження при розгляді цієї справи, що стало правомірною підставою для застосування оспорюваного штрафу. Тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 06.04.2021 за № є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає безпідставним твердження сторони позивача на встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020, як підставу для визнання протиправним та скасування ППР від 06.04.2021 за №, яким до ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" застосовано штрафну санкцію з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1152,82 грн.

Так, суд зазначає, що відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України.

В подальшому, Законом України від 17.03.2020 №533-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 18.03.2020, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України було доповнене пунктом 52-2 наступного змісту "Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.".

Тобто, станом на 16.03.2020 (дата, коли працівники контролюючого органу розпочали проведення перевірки) мораторій, на який посилається позивач, ще не був запроваджений.

Законом України від 13.05.2020 №591-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" було продовжено дію мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 "Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок" скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення, зокрема, такого виду перевірки юридичних осіб, як документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу.

В даному випадку мало місце не проведення нової документальної планової перевірки, а продовження перевірки, розпочатої 16.03.2021 згідно наказу №1240 від 27.02.2020 та зупиненої на час дії карантину.

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 заступником начальника ГУ ДПС у Вінницькій області було прийнято наказ №378к від 10.02.2021 "Про поновлення проведення розпочатої планової перевірки", який вручено під підпис уповноваженій посадовій особі позивача (головному бухгалтеру Амосюк Л.М.).

Наведене свідчить про дотримання відповідачем визначеного ст. 77 ПК України порядку проведення документальних планових перевірок, та як наслідок законність проведеної перевірки. Крім того, суд враховує, що за наявності підстав наведених у пункті 81.1 статті 81 ПК України, позивач мав право відмовити у допуску посадових (службових) осіб відповідача до перевірки, однак таким не скористався.

При цьому, в ході перевірки встановлено, що позивачем на порушення частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), по коду платежу - 71010000 (ЄСВ - єдиний соціальний внесок нарахований роботодавцями на суми заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності), а саме: за період з 01.01.2011 по 31.12.2019 несвоєчасно сплачено єдиний внесок, на загальну суму боргу - 5764,10 грн., яка станом на 31.12.2019 погашена.

Відповідно до частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платника єдиного внеску ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" буде застосовано штрафні санкції та нараховано пеню, а саме: штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум, загальна сума якого становить - 1152,82 грн., пеня за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки органів доходів і зборів сум єдиного внеску з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожний день прострочення їх перерахування, загальна сума якої становить - 34,58 грн., застосована згідно акту камеральної перевірки (розрахунок №232 від 23.02.2015 року, рішення від 23.02.2015 року №).

За результатами даного порушення, винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06.04.2021, яким до ДП "Хмільницька ГГРЕС" ПРАТ "Укрпрофоздоровниця" застосовано штрафну санкцію по єдиному внеску, в сумі - 1152,82 грн.

Сам факт допущеного порушення стороною позивача під час розгляду справи не заперечувалось.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем порушень передбачених ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" знайшли своє підтвердження при розгляді цієї справи, що стало правомірною підставою для застосування оспорюваного штрафу. Тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 06.04.2021 за № є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно з поданих документів, між позивачем та адвокатом Герасимчуком С.П. укладено Договір про надання правової допомоги №92-21-а від 19.04.2021.

19.04.2021 між позивачем та адвокатом Герасимчуком С.П. укладено додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №92-21-а від 19.04.2021, у якому передбачено гонорар адвоката за надання професійної правничої допомоги згідно Договору в розмірі 40000 грн.

Як зазначає представник позивача, визначена в додатковій угоді сума гонорару в розмірі 40000,00 грн. в повному обсязі сплачена адвокатові, що підтверджується квитанцією №58 від 19.04.2021.

Разом з тим, як вбачається з наданого суду детального опису робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги №92-21-а від 19.04.2021 загальна вартість робіт за надання правничої допомоги склала 26000,00 грн.

За наведених обставини слід зазначити, що згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, окрім іншого, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

В даному випадку, як вбачається з наданого представником позивача детального опису робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги №92-21-а від 19.04.2021 розмір витрат пов`язаних з розглядом даної адміністративної справи становить 26000,00 грн., а відтак саме відповідні кошти підлягають відшкодуванню позивачу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia, заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року у справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами майнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів є сума 8766,66 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 7496,11 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями №2866 від 06.05.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом, що містить позовні вимоги майнового характеру, які задоволено частково, сплачено судовий збір в розмірі 7496,11 гривень, а тому на його користь слід стягнути 7046,35 грн. (94,1 % розміру заявлених позовних вимог) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, адже саме ця сума є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2021, яким Дочірньому підприємству "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 489045,58 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Дочірнього підприємства "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 7046,35 грн. (сім тисяч сорок шість гривень 35 коп.).

Стягнути на користь Дочірнього підприємства "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати на правову допомогу у розмірі 8766,66 грн. (вісім тисяч сімсот шістдесят шість гривень 66 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дочірнє підприємство "Хмільницька гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція "Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (вул. Монастирська, 57, м. Хмільник, Вінницька область, 22000)

Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 09.08.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна