Справа № 580/4330/21
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 серпня 2021 року справа № 580/4330/21
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з порушенням законодавства без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошової допомоги у разі звільнення з військової служби враховуючи щомісячну додаткову грошову винагороду станом на день звільнення.

Ухвалою суду від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) правилами спрощеного позовного провадження.

20.07.2021 відповідач подав суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення в суд з даним позовом, яке мотивоване тим, що позивач звільнений з військової служби 05.01.2018, а з позовом звернувся у червні 2021 року, тобто пропустив строк звернення.

Суд врахував, що матеріали справи містять клопотання позивача про поновлення строку звернення в суд, яке мотивоване тим, що грошова допомога при звільненні з військової служби є складовою заробітної плати (грошового забезпечення) військовослужбовця, а вимоги щодо її стягнення не обмежуються будь-яким строком. Крім того зазначив, що дізнався про порушення своїх прав 15.04.2021 із мережі інтернет.

Позивач у клопотанні зазначив, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.122 КАС України відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначає, що урахуванням цієї норми, у шестимісячний строк з моменту дізнання про порушення своїх прав, звернувся в суд з даним позовом.

З огляду на викладене, просить визнати причини пропуску строку звернення в суд поважними та поновити його.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення в суд та можливості подальшого розгляду справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Отже, у даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Оскільки спірні відносини (розрахунок при звільненні) пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Тому посилання позивача на ч.2 ст.122 КАС України, якою встановлюється шестимісячний строк звернення, суд вважає необґрунтованим.

Суд врахував, що розрахунок з позивачем при звільненні доручено провести наказом відповідача від 05.01.2018 №5, а позов поданий в суд 25.06.2021.

Отже, позов подано з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення.

Крім того, жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення в суд з цим позовом, а також, що він дізнався про порушення своїх прав саме 15.04.2021, позивач не надав.

Суд також враховує висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 відповідно до яких для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Оцінюючи твердження позивача, що грошова допомога при звільненні з військової служби є складовою заробітної плати (грошового забезпечення) військовослужбовця, а вимоги щодо її стягнення не обмежуються будь-яким строком, суд врахував таке.

Відповідно до ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, які обов`язкові для врахування судами нижчих інстанцій відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

У пунктах 30-33 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України Про оплату праці, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. На підставі статті 2 Закону України Про оплату праці структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція №114/8713).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції №114/8713. Згідно з пунктом 3.8 Розділу 3 цієї Інструкції до них відносяться суми вихідної допомоги.

Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства суд дійшов висновку, що вихідна допомога при звільненні з військової служби за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України Про оплату праці.

Тому твердження позивача, що вимоги про її стягнення не обмежуються будь-яким строком, суд вважає необґрунтованими.

Суд наголошує, що КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеєр проти Бельгії).

Такому встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Отже, викладені у клопотанні позивача про поновлення пропуску звернення в суд підстави суд вважає неповажними, а відповідне клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.13 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Оскільки викладені у заяві підстави поновлення пропущеного строку звернення визнані судом неповажними, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.160 КАС України, а тому вона на підставі ч.13 ст.171 КАС України підлягає залишенню без руху.

З метою забезпечення права позивача на судовий захист своїх прав та інтересів наявні підстави надати йому строк для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання ухвали.

Керуючись ст.ст. 240, 241-246, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення в суд поважними та його поновлення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Позивачу надати строк 5 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення в суд з належними доказами на її підтвердження.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

5. Копію ухвали направити позивачу.

Суддя О.А. Рідзель