Справа № 640/10082/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року м. Київ № 640/10082/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., ознайомившись із заявою Національного банку України про заміну відповідача правонаступником в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арс- Капітал"

до Національного банку України

про визнання протиправною та скасування постанови №153/293/16-2/13-П

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арс-Капітал" (03179, м. Київ, Брест-Литовське шосе, буд. 8-А, ) з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 3, ) про визнання протиправною та скасування постанови №153/293/16-2/13-П від 15.04.2020 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, винесеної Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ані приписи «Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу», ані приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містять посилань на той факт, що звітність має містити примітки до річної фінансової звітності за 2019 рік, які відповідають міжнародному стандарту бухгалтерського обліку 1 (МСБО 1), так як зазначає відповідач в акті перевірки. В акті про правопорушення №293/16-2/13 від 16.03.2020 року зазначається, що позивачем було порушено вимоги Порядку № 3840 щодо подання звітних даних не в повному обсязі. Проте, і у Порядку № 3840, і у решті вищезазначених нормативних актах відсутній вичерпний перелік форм фінансової звітності, що підлягають поданню до Нацкомфінпослуг в електронному вигляді. Таким чином, позивач наголошує, що відповідачем на власний розсуд без посилання на чинний нормативно-правовий акт було відображено фактично надумане ним порушення Порядку № 3840 щодо необхідності подавати примітки до річної фінансової звітності за 2019 рік в електронному вигляді.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач, є фінансовою установою, внесений до Державного реєстру фінансових установ та отримав ліцензію "Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту", а тому зобов`язаний надавати фінансову звітність відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку №419. Відповідно до п.2 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (МСБО 1) суб`єкт господарювання повинен застосовувати цей Стандарт при підготовці та поданні фінансової звітності загального призначення відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності (МСФЗ). Відповідно до п.10 МСБО 1, фінансова звітність повинна містити повний комплект фінансової звітності. Повний комплект фінансової звітності включає: а) звіт про фінансовий стан на кінець періоду; б) звіт про сукупні доходи за період; в) звіт про зміни у власному капіталі за період; г) звіт про рух грошових коштів за період; ґ) примітки, що містять стислий виклад суттєвих облікових політик та інші пояснення; д) звіт про фінансовий стан на початок найбільш давнього порівняльного періоду, коли суб`єкт господарювання застосовує облікову політику ретроспективно або здійснює ретроспективний перерахунок статей своєї фінансової звітності, або коли він перекласифікує статті своєї фінансової звітності. Отже, відповідач наголошує, що Товариством не було надано повний комплект фінансової звітності за 2019 рік, а саме були відсутні примітки, передбачені МСБО 1, які містять стислий виклад суттєвих облікових політик та їх пояснення.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій підкреслив, що відповідач не зазначає про підстави, з яких він не додав до акту пояснення позивача вих. № 2020/03/30-1 від 30.03.2020 р. та не зазначає, якими підставами він керувався, коли не врахував зазначені пояснення під час винесення постанови. У відповіді на відзив позивач також зазначив, що приписами п. 10 МСБО 1 передбачено право суб`єкта господарювання використовувати інші назви для звітів, ніж ті, що використовуються у цьому Стандарті, а тому, відповідач, отримавши від позивача комплект фінансової звітності, мав відобразити в акті перелік звітів, які було надано позивачем, надати оцінку, чи було позивачем надано повну інформацію щодо фінансової звітності, натомість, відповідачем було лише зазначено про відсутність приміток, однак не зазначено, яку конкретно інформацію не було подано позивачем. Позивач наголошує, що відповідач мав конкретно вказати, яку звітну інформацію не надало Товариство. До того ж, відповідач в подальшому не витребував у позивача таку звітну інформацію, що свідчить про те, що згідно наданої інформації відповідач встановив всю повноту відомостей.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що обґрунтування Товариства не відповідають вимогам МСБО 1, оскільки даними вимогами передбачено обов`язкове подання приміток в довільній формі, таким чином, позивачем у відповіді на відзив та у листі від 30.03.2020 №2020/03/30-1 не спростовано інформацію щодо ненадання ним приміток до фінансової звітності. Окрім того, стосовно доводів позивача відносно того, що Нацкомфінпослуг мав конкретно вказати, яку звітну інформацію не надав позивач, відповідач зазначає, що таке посилання позивача у відповіді на відзив суперечить поясненням, що були надані в листі від 30.04.2020 оскільки в такому листі надано пояснення щодо відсутності форми заповнення та подання приміток. Виходячи з викладеного, на переконання відповідача, позивач намагається маніпулювати доказами по справі та відвести увагу суду, щодо ненадання повної фінансової звітності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.08.2021 задоволено заяву Національного банку України та замінено відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у адміністративній справі №640/10082/20 на його правонаступника - Національний банк України.

Також, у своїй заяві Національний банк України зазначив, що він заперечує проти адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арс-Капітал" та підтримує позицію, яка викладена у відзиві Нацкомфінпослуг та запереченнях на відповідь на відзив, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арс-Капітал" є фінансовою установою, яка внесена до Державного реєстру фінансових установ та отримала ліцензію "Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту".

Начальником відділу пруденційного нагляду Драганом Т. М. та головним спеціалістом відділу пруденційного нагляду департаменту регулювання та нагляду за фінансовими компаніями Биковим Є.В. було проведено перевірку звітних даних ТОВ «ФК «АРС-КАПІТАЛ» (далі - позивач) за IV квартал 2019 року в електронній формі, що надійшли до Нацкомфінпослуг 13.02.2020 р.

За результатами проведеної перевірки та відповідно до пунктів 1.11 та 4.2 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - відповідач), заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 № 2319, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2112/22424, було складено акт про правопорушення від 16.03.2020 р. № 293/16-2/13, вчинених позивачем.

В акті про правопорушення відповідачем було встановлено порушення наступних вимог:

- абзацу 5 підпункту 3 пункту 12 розділу 3 Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 26.09.2017 № 3840, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.10.2017 за № 1294/31162 (далі -Порядок), щодо подання звітних даних не в повному обсязі, а саме: відсутні примітки до річної фінансової звітності за 2019 рік, які відповідають міжнародному стандарту бухгалтерського обліку 1 (МСБО 1).

Директором департаменту регулювання та нагляду за фінансовими компаніями Павленко Г. Ф. за результатами складеного акту було винесено відносно позивача постанову № 153/293/16-2/13-П від 15.04.2020 р. та застосовано до позивача штрафну санкцію за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг у розмірі 5100 грн.

Позивач, вважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанову №153/293/16-2/13-П від 15.04.2020 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, винесену Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 20 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом застосування уповноваженими державними органами заходів впливу.

Відповідно до пунктів 10, 12 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Нацкомфінпослуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Статтею 39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

При цьому Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до пункту 1, 3 частини першої статті 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу як зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 та 43 цього Закону.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року №2319, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319).

Положення №2319 містить аналогічні норми щодо застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за: 1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафних санкцій може бути оскаржено в суді.

Штрафи, накладені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, стягуються у судовому порядку.

Як зазначено вище, відповідачем за наслідками встановлення ТОВ "Фінансова Компанія "Арс-Капітал" порушення абзацу 5 підпункту 3 пункту 12 розділу 3 Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 26.09.2017 № 3840, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.10.2017 за № 1294/31162 (далі - Порядок №3840), щодо подання звітних даних не в повному обсязі, а саме - не надання приміток до річної фінансової звітності за 2019 рік, які відповідають міжнародному стандарту бухгалтерського обліку 1 (МСБО 1), було застосовано до позивача штраф в розмірі 5 100, 00 грн., шляхом прийняття оскаржуваної постанови.

Позивач в свою чергу, заперечуючи правомірність накладеного штрафу, наголошує на тому, що жодними чинними нормативно-правовими актами не передбачено обов`язок товариства подавати примітки до річної звітності, натомість, впевненість щодо звітних даних повинна бути підтверджена суб`єктом аудиторської діяльності.

Суд, оцінивши доводи сторін з приводу наявності у товариства обов`язку щодо надання приміток до річної фінансової звітності зазначає наступне.

Абзацом 5 п.п. 3 п.12 розділу 3 Порядку №3840, передбачено, що річна фінансова звітність складається фінансовою компанією в обсязі визначеному частиною 2 ст. 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що порядок та строки подання фінансової звітності, консолідованої фінансової звітності, звіту про управління та звіту про платежі на користь держави до органів державної влади, крім суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, визначаються Кабінетом Міністрів України, для банків - Національним банком України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 №419 затверджено Порядок подання фінансової звітності (далі - Порядок №419).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №419 визначено, що фінансова звітність та консолідована фінансова звітність складаються за міжнародними стандартами фінансової звітності публічними акціонерними товариствами, підприємствами - емітентами цінних паперів, цінні папери яких допущені до торгів на фондових біржах або щодо цінних паперів яких здійснено публічну пропозицію, банками, страховиками, кредитними спілками, суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у видобувних галузях, підприємствами, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" належать до великих підприємств, а також підприємствами, які провадять господарську діяльність за такими видами, зокрема, надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (розділ 64 КВЕД ДК 009:2010).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арс-Капітал" є надання інших фінансових послуг (код 64.99).

Тобто, позивач є тим Товариством, яке враховуючи його основний вид діяльності, зобов`язане подавати фінансову звітність відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №419, тобто, складати таку звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності.

Так, відповідно до п.1 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (МСБО 1), цей стандарт визначає основи подання фінансової звітності загального призначення для забезпечення їхньої зіставності з фінансовою звітністю суб`єкта господарювання за попередні періоди, а також з фінансовою звітністю інших суб`єктів господарювання. Він установлює загальні вимоги щодо подання фінансової звітності, настанови щодо її структури та мінімальні вимоги щодо її змісту.

Пунктом 2 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (МСБО 1) визначено, що суб`єкт господарювання повинен застосовувати цей Стандарт при підготовці та поданні фінансової звітності загального призначення відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності (МСФЗ).

Відповідно до п. 9 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (МСБО 1), фінансова звітність є структурованим відображенням фінансового стану та фінансових результатів діяльності суб`єкта господарювання. Метою фінансової звітності є надання інформації про фінансовий стан, фінансові результати діяльності та грошові потоки суб`єкта господарювання, яка є корисною для широкого кола користувачів при прийнятті ними економічних рішень. Фінансова звітність також демонструє результати того, як управлінський персонал суб`єктів господарювання розпоряджається ввіреними йому ресурсами. Для досягнення цієї мети фінансова звітність надає таку інформацію про суб`єкт господарювання:

а) активи;

б) зобов`язання;

в) власний капітал;

г) дохід та витрати, у тому числі прибутки та збитки;

ґ) внески та виплати власникам, які діють згідно з їхніми повноваженнями власників;

д) грошові потоки.

Ця інформація, разом з іншою інформацією у примітках, допомагає користувачам фінансової звітності спрогнозувати майбутні грошові потоки суб`єкта господарювання і, зокрема, їхній час та вірогідність.

Пунктом 10 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (МСБО 1) передбачено, що Повний комплект фінансової звітності включає:

а) звіт про фінансовий стан на кінець періоду;

б) звіт про сукупні доходи за період;

в) звіт про зміни у власному капіталі за період;

г) звіт про рух грошових коштів за період;

ґ) примітки, що містять стислий виклад суттєвих облікових політик та інші пояснення;

д) звіт про фінансовий стан на початок найбільш давнього порівняльного періоду, коли суб`єкт господарювання застосовує облікову політику ретроспективно або здійснює ретроспективний перерахунок статей своєї фінансової звітності, або коли він перекласифікує статті своєї фінансової звітності.

Суб`єкт господарювання може використовувати інші назви для звітів, ніж ті, що використовуються у цьому Стандарті.

Суб`єкт господарювання подає з однаковою значимістю всі фінансові звіти повного комплекту фінансової звітності (п. 11 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (МСБО 1).

Суд погоджується з твердженнями відповідача відносно того, що системний аналіз вищевказаного законодавства дає підстави стверджувати, що Позивач, як фінансова установа, зобов`язаний був надати фінансову звітність відповідно до вимог МСБО 1.

При цьому, суд наголошує, що підпунктом ґ) пункту 10 МСБО 1 чітко визначено, що комплект фінансової звітності включає також включає в себе примітки, що містять стислий виклад суттєвих облікових політик та інші пояснення.

Позивачем не заперечується власне факт неподання приміток до фінансової звітності за 2019 рік, проте, на переконання позивача в нього відсутній обов`язок щодо подання таких приміток, з чим не може погодитись суд при вирішенні даного спору, оскільки такі доводи позивача суперечить наведеним вище приписам законодавства та висновкам суду.

При цьому, посилання позивача на ті обставини, що суб`єкт господарювання може використовувати інші назви для звітів, судом відхиляються, оскільки по-перше: примітки не є звітом, перелік яких наведено в п. 10 МСБО1, а по-друге, позивачем фактично визнаються обставини щодо неподання таких приміток, незалежно від того, та чи інша назва таких приміток була б зазначена при їх поданні.

Також, суд відхиляє доводи позивача відносно того, що відповідач мав конкретно указати яку звітну інформацію не було подано, оскільки позивач розумів, неподання яких документів зумовило застосування до нього штрафу в сумі 5 100, 00 грн., що підтверджується поясненнями позивача, викладеними в листі від 30.03.2020 №2020/03/30-1.

Поряд з цим, суд відхиляє твердження позивача про врахування відповідачем пояснень від 30.03.2020 під час прийняття оскаржуваної постанови, оскільки фактично такі пояснення лише повторно підтверджують факт ненадання позивачем приміток до фінансової звітності за 2019 рік та жодним чином не спростовують факт допущеного позивачем правопорушення.

Отже, суд наголошує, що за результатами аналізу наведених вище положень законодавства, а також письмових пояснень сторін, вбачається, що позивачем не спростовано факт наявності в нього обов`язку щодо подання разом з фінансовою звітністю за 2019 рік приміток до такої звітності, а також власне факт невиконання свого обов`язку та не подання таких приміток, що і зумовило застосування до позивача штрафу в сумі 5 100, 00 грн., шляхом прийняття оскаржуваної постанови.

Відтак, під час розгляду справи судом не встановлено порушень з боку Комісії прав чи інтересів позивача у зв`язку прийняттям оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови №153/293/16-2/13-П від 15.04.2020 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, винесеної Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Арс-Капітал" (03179, м. Київ, Брест-Литовське шосе, буд. 8-А, ) - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа