Справа № 640/25154/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року м. Київ № 640/25154/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомАкціонерного товариства "Українська залізниця"
до про Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визнання протиправною та скасування постанови,
за участю:

від позивача - Корсун Ю.Ю.;

від відповідача - не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо вчинення виконавчих дій по ЗВП № 53314543/17 в частині звернення стягнення на кошти АТ "Українська залізниця" шляхом формування та направлення платіжного доручення від 06.10.2020 № 53314543/1 до банківської установи;

- визнати протиправним та скасувати платіжне доручення від 06.10.2020 № 53314543/1;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити виконавчі дії по ЗВП № 53314543/17 відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 23.10.2020 відмовлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" у відкритті провадження в адміністративній справі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено, скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2020 та направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2021 позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з моменту отримання вказаної ухвали.

Ухвалою суду від 29.04.2021 позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено, скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року, а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2021 позивачу продовжено встановлений ухвалою суду від 26.03.2021 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали суду.

23.07.2021 до суду від позивача надійшли документи на виконання ухвали суду від 26.03.2021. Так, в уточненій позовній заяві позивачем змінено пункт 4 прохальної частини позовної заяви наступним чином: зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити виконавчі дії по ЗВП № 53314543/17 відповідно до вимог чинного законодавства, а саме повернути виконавчі документи, по яких відбулося списання грошових коштів на підставі платіжного доручення від 06.10.2020, стягувачам.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні у відповідача перебуває зведене виконавче провадження ВП № 53314543 по виконанню рішень судів різних юрисдикцій. 06.10.2020 позивачу стало відомо про надходження на адресу АБ "Укргазбанк" платіжного доручення від 06.10.2020 № 53314543/1 щодо списання з рахунків позивача грошових коштів в загальній сумі 4254581,16 грн. Позивач вважає дії відповідача по стягненню коштів у межах такого виконавчого провадження неправомірними, оскільки пунктом ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019, встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", позаяк додатком 2 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 847-ХІV від 07.07.1999, АТ "Українська залізниця" включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Також позивач вважає, що відповідач повинен був повернути виконавчі документи стягувачам.

Ухвалою суду від 27.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/25154/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін на 05.08.2020.

29.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Зокрема, у відзиві зазначено про відсутність добровільного виконання з боку позивача численних рішень судів про стягнення на користь держави, стягнення заробітної плати та інші стягнення та про тлумачення позивачем норм законодавства на власний розсуд. Крім того, вимоги пункту 3 Розділу ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019 містять виняток: крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, тобто дозволяють стягувати кошти з позивача. Також відповідач зазначив, що були відсутні законодавчо визначені підстави для повернення виконавчих документів стягувачам, з огляду на що такі документи були прийняті на виконання та вчинювались дії по їх примусовому виконанню. У частині платіжної вимоги від 06.10.2020 в межах зведеного виконавчого провадження № 53314543 відповідачем зазначено про відсутність з боку позивача обґрунтування такої вимоги як протиправної та як рішення суб`єкта владних повноважень. Також у відзиві відповідач звертав на численну судову практику, у тому числі, Верховного Суду, яка підтверджує правомірність стягнення коштів з позивача.

У судовому засіданні 05.08.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження ВП № 53314543 по виконанню рішень судів різних юрисдикцій про стягнення з АТ Українська залізниця" на користь держави, юридичних та фізичних осіб коштів.

06.10.2020 відповідачем в межах вказаного зведеного виконавчого провадження до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" надіслано платіжну вимогу № 53314543/17 про примусове списання коштів на суму 4254581,16 грн.

Не погодившись з такими діями відповідача, вважаючи, що у останнього не було правових підстав для вчинення виконавчих дій та стягнення коштів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктами 1, 1-1, 2 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини першої, третьої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Відповідно до положень статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини першої статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно пункту 3 Розділу ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019, який набрав чинності 20.10.2019, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Таким чином, заборона, встановлена пунктом 3 Розділу ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019 містить виняток, а саме - крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

За наведених обставин суд погоджується з позицією відповідача, що зазначена вище заборона не поширюється на стягнення грошових коштів, а також товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Таким чином, під час здійснення примусового виконання державний виконавець має повноваження на звернення стягнення на кошти на рахунках боржника у банківських установах шляхом направлення до них платіжних вимог.

Разом з тим, обґрунтовуючи протиправність платіжної вимоги, позивач зазначає, що державний виконавець не мав підстав для здійснення примусового стягнення коштів, оскільки це прямо заборонено нормами Закону України від 02.10.2019 № 145-ІХ "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", який набрав чинності 20.10.2019.

Суд повторно звертає увагу, що заборона, встановлена пунктом 3 Розділу ІІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 145-ІХ містить виняток, а саме - крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

При цьому, аналогічна позиція висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 13.05.2021 у справі № 640/24437/19.

Крім того, платіжна вимога не є рішенням відповідача в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

У частині позовних вимог про зобов`язання Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити виконавчі дії по ЗВП № 53314543/17 відповідно до вимог чинного законодавства, а саме повернути виконавчі документи, по яких відбулося списання грошових коштів на підставі платіжного доручення від 06.10.2020, стягувачам, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Враховуючи, що під час розгляду даної справи судом встановлено відсутність заборони щодо стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" грошових коштів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення і даної позовної вимоги.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко