Справа № 160/4862/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2021 року Справа № 160/4862/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства культури та інформаційної політики України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аврора 17", Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "Моноліт-СОВ", Громадська організація «Українське товариство охорони пам`яток історії та культури» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
31.03.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства культури та інформаційної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аврора 17", у якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що незаконна забудова історичного ареалу міста Дніпра стала можливою через повну бездіяльність Міністерства культури та інформаційної політики України.
23.03.2021 року позивачем від Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради отримано відповідь на вказаний запит, де зазначено, що згідно з пунктами 14, 17 статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» погодження програм та проектів в межах історичних ареалів, та надання дозволів на проведення робіт в межах історичних ареалів належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, а саме Міністерства культури та інформаційної політики України.
02.04.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
05.04.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 27.04.2021 року.
26.04.2021 року від Міністерства культури та інформаційної політики України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судових засідань у режимі відеоконференції.
27.04.2021 року позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "Моноліт-СОВ".
27.04.2021 року третьою особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Аврора 17» надано пояснення щодо позовної заяви, у яких вказано, що позивачем не доведено того, що бездіяльністю Міністерства культури та інформаційної політики України порушено його права, свободи та інтереси. Таким чином, позовна заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
27.04.2021 року розгляд справи перенесено на 11.05.2021 року.
29.04.2021 року відповідачем надано відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає наступне. Від ОСОБА_1 до Міністерства культури та інформаційної політики України надійшла скарга від 24.03.2021 щодо необхідності вжиття заходів реагування щодо державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини. Відповідь на зазначену скаргу ОСОБА_1 надана листом МКІП від 31.03.2021 № 1007/Л-1914/21/6.11.6, в якій повідомлено заявника про наступне:
1. За результатами перевірки електронної бази даних документообігу МКІП встановлено, що станом на момент підготовки відповіді заявнику погоджень проектної документації та дозволів на проведення будь-яких робіт за вказаною адресою не надавалося.
2. З метою об`єктивного розгляду скарги заявника ОСОБА_1 та відповідного реагування з боку МКІП, в порядку пункту 18 частини другої статті 5 Закону, Міністерство культури та інформаційної політики України звернулося до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з проханням доручити відповідним структурним підрозділам провести обстеження земельної ділянки за вказаною адресою.
3. Після отримання офіційної відповіді, у разі наявності підстав, буде прийнято відповідне управлінське рішення.
Так, Міністерство культури та інформаційної політики України листом від 29.03.2021 №3518/6.11.6 звернулося до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з проханням здійснити контроль за дотриманням законодавства про охорону культурної спадщини та проведення обстеження земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Челюскіна, 10, відповідно, із наданням акта обстеження та матеріалів фотофіксації (у строк до 16 квітня 2021 року).
Інформація, отримана від Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації листом від 13.04.2021 року не є достатньою для прийняття відповідного управлінського рішення, оскільки були відсутні акт обстеження та матеріали фотофіксації.
Враховуючи зазначені обставини, Міністерством культури та інформаційної політики України направлено листа Голові Дніпропетровської обласної державної адміністрації Резніченку В. М. від 22.04.2021 № 4687/6.11.6 з зазначенням того, що інформація, надана у листі Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації свідчить про ігнорування його посадовими особами прохання МКІП, зазначеного в листі від 29.03.2021 №3518/6.11.6, в частині проведення перевірок за адресою: м. Дніпро, вул. Челюскіна, 10; не наданий акт обстеження земельної ділянки; а також не зазначена інформація про замовника та виконавця будівельних робіт, що унеможливлює здійснення Міністерством культури та інформаційної політики України своїх повноважень в частині контролю за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини» та відповідного реагування з боку МКІП, в порядку пункту 18 частини другої статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Окрім того, у вказаному листі повторно висловлено прохання доручити органу охорони культурної спадщини Дніпропетровської обласної державної адміністрації провести належне обстеження земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Челюскіна, 10 із обов`язковим наданням актуальних на дату підготовки інформаційних листів, акта обстеження об`єкта, матеріалів фотофіксації та інформацію про замовника і виконавця будівельних робіт.
Враховуючи зазначене, вважає, що Міністерством культури та інформаційної політики України вжито, в межах компетенції належних заходів контролю.
Відповідач також звертає увагу на те, що після отриманням письмової відповіді від органу охорони культурної спадщини Дніпропетровської обласної державної адміністрації Міністерством культури та інформаційної політики України, за наявності достатніх підстав, будуть вжиті необхідні заходи реагування відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини».
05.05.2021 року позивачем надано додаткові пояснення, у яких вказано, що підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.
11.05.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Аврора 17" подано клопотання про відкладення розгляду справи.
11.05.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 25.05.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "Моноліт-СОВ".
17.05.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 160/4862/21, у якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року розгляд вказаної заяви призначено у судовому засіданні на 25.05.2021 року.
17.05.2021 року відповідачем надано заяву про проведення судового засідання 25.05.2021 року у режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року вказана заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволена.
19.05.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОЛІТ-СОВ" надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви та відзиву на позовну заяву, у яких заперечує проти задоволення позову та просить відмовити у його задоволенні, з огляду на те, що позивачем не доведено того, що бездіяльністю Міністерства культури та інформаційної політики України порушено його права, свободи та інтереси.
25.05.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2021 року
07.06.2021 року позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Громадської організації «Українське товариство охорони пам`яток історії та культури».
08.06.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Аврора 17" подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.
08.06.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 22.06.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Громадську організацію «Українське товариство охорони пам`яток історії та культури».
22.06.2021 року розгляд справи перенесено на 29.06.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 160/4862/21 відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року заява відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволена.
У судове засідання 29.06.2021 року з`явились позивач та представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аврора 17".
Інші учасники справи не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка будь-якого учасника справи в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
29.06.2021 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст. ст. 205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
23.03.2021 року позивачем від Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради отримано відповідь на вказаний запит, де зазначено, що згідно з пунктами 14, 17 статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» погодження програм та проектів в межах історичних ареалів, та надання дозволів на проведення робіт в межах історичних ареалів належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, а саме Міністерства культури та інформаційної політики України.
Відповідь на зазначену скаргу ОСОБА_1 надана листом МКІП від 31.03.2021 № 1007/Л-1914/21/6.11.6, в якій повідомлено заявника про наступне:
«За результатами перевірки електронної бази даних документообігу МКІП встановлено, що станом на момент підготовки відповіді заявнику погоджень проектної документації та дозволів на проведення будь-яких робіт за вказаною адресою не надавалося.
З метою об`єктивного розгляду скарги заявника ОСОБА_1 та відповідного реагування з боку МКІП, в порядку пункту 18 частини другої статті 5 Закону, Міністерство культури та інформаційної політики України звернулося до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з проханням доручити відповідним структурним підрозділам провести обстеження земельної ділянки за вказаною адресою.
Після отримання офіційної відповіді, у разі наявності підстав, буде прийнято відповідне управлінське рішення».
Міністерство культури та інформаційної політики України листом від 29.03.2021 №3518/6.11.6 звернулося до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з проханням здійснити контроль за дотриманням законодавства про охорону культурної спадщини та проведення обстеження земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Челюскіна, 10, відповідно, із наданням акта обстеження та матеріалів фотофіксації (у строк до 16 квітня 2021 року).
Управлінням культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації листом від 13.04.2021 року повідомлено відповідача, що вказана земельна ділянка розташована в межах історичного ареалу «Центральний». Пам`ятки та об`єкти культурної спадщини на території відсутні. Земельна ділянка огороджена по периметру металевим парканом з рекламним банером. За парканом розташовано закритий будівельний майданчик з будівельною технікою, де споруджено монолітний каркас будинку. Вказана ділянка знаходиться у приватній власності та її цільове призначення: 03.10 «Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку). Будівля комерційного призначення (бізнес-центр) з реконструкцією».
Міністерством культури та інформаційної політики України направлено листа Голові Дніпропетровської обласної державної адміністрації Резніченку В. М. від 22.04.2021 № 4687/6.11.6 з зазначенням того, що інформація, надана у листі Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації свідчить про ігнорування його посадовими особами прохання МКІП, зазначеного в листі від 29.03.2021 №3518/6.11.6, в частині проведення перевірок за адресою: м. Дніпро, вул. Челюскіна, 10; не наданий акт обстеження земельної ділянки; а також не зазначена інформація про замовника та виконавця будівельних робіт, що унеможливлює здійснення Міністерством культури та інформаційної політики України своїх повноважень в частині контролю за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини» та відповідного реагування з боку МКІП, в порядку пункту 18 частини другої статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Окрім того, у вказаному листі повторно висловлено прохання доручити органу охорони культурної спадщини Дніпропетровської обласної державної адміністрації провести належне обстеження земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Челюскіна, 10 із обов`язковим наданням актуальних на дату підготовки інформаційних листів, акта обстеження об`єкта, матеріалів фотофіксації та інформацію про замовника і виконавця будівельних робіт для можливості відповідного реагування з боку МКІП, в порядку пункту 18 частини другої статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини».
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Відповідно до абзаців 5 та 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій.
Як передбачено ч.1 ст. 6 Закону України «Про архітектурну діяльність» архітектурні та містобудівні конкурси (місцеві, регіональні, всеукраїнські, міжнародні) проводяться для виявлення кращих архітектурно-планувальних, інженерно-технічних та економічних проектних пропозицій щодо об`єктів містобудування та архітектури і визначення виконавців проектної документації.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Статтею 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено повноваження органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Статтею 30 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.
Органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України. Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України. Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.
Згідно з Постановою КМУ від 26 липня 2001 р. за № 878 до Списку історичних населених місць України включено м. Дніпропетровськ.
Відповідно до п. 10 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об`єкт містобудівного проектування.
Згідно з п.п.14,17 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить:
погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини;
надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, об`єктах всесвітньої спадщини, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.
Пунктом 1 Положення про Міністерство культури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 495 (далі - Положення № 495) Мінкультури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, державної мовної політики, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті.
До повноважень Міністерства культури України згідно з підпунктами 57-58 пункту 4 Положення № 495 відносяться, зокрема: видача розпоряджень і приписів щодо охорони пам`яток національного значення, припинення робіт на таких пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо зазначені роботи виконуються за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених законом, дозволів або з відхиленням від них; визнання необхідності проведення охоронних заходів щодо збереження пам`яток національного значення та їх територій у разі виникнення загрози руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або виконання будь-яких робіт; здійснення відповідно до закону нагляду за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування і музеєфікації пам`яток та інших робіт на пам`ятках, об`єктах археологічної спадщини і в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.
Згідно з п.18 ч.2 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить:
видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, припинення робіт на них, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом, без дозволів або з відхиленням від них.
Зі змісту наведених правових норм видно, що Міністерство культури та інформаційної політики України є спеціально уповноваженим органом, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері охорони культурної спадщини. До його повноважень, крім іншого, відноситься надання дозволів на проведення земельних робіт на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, проведення охоронних заходів щодо збереження пам`яток національного значення та їх територій, видання приписів щодо охорони пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, припинення робіт на них, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, якщо такі роботи проводяться без дозволів або з відхиленням від них.
Водночас відповідно до преамбули Закону України «Про охорону культурної спадщини» цей Закон регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; предмет охорони об`єкта культурної спадщини - характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою.
Отже, під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме - Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.
Здійснення будівельних робіт по вулиці Челюскіна, 10, м. Дніпро підтверджується наявними в матеріалах справи фотознімками.
Посилання відповідача на те, що Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації ігнорує прохання відповідача, в частині проведення перевірок за адресою: м. Дніпро, вул. Челюскіна, 10; не наданий акт обстеження земельної ділянки; а також не зазначена інформація про замовника та виконавця будівельних робіт, що унеможливлює здійснення Міністерством культури та інформаційної політики України своїх повноважень в частині контролю за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини» та відповідного реагування з боку МКІП, в порядку пункту 18 частини другої статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини», як на підставу відмови у позові суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для нездійснення повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, які передбачені Законом України «Про охорону культурної спадщини» та Положенням про Міністерство культури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 495.
Стосовно посилань третіх осіб на відсутність порушення прав позивача спірним будівництвом суд зазначає наступне.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У силу приписів ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі - Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У справі v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У випадку, якщо порушуються права територіальних громад, то будь-який з членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень у суді, оскільки порушення прав місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного жителя відповідного муніципального утворення.
Для вирішення питання про наявність порушених прав позивача, а відтак і права на судовий захист, визначальним є визначення належності позивача до відповідної територіальної громади.
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача - ОСОБА_1 є м. Дніпро, отже позивач є членом територіальної громади м. Дніпра, а тому має право на оскарження дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень у суді, оскільки порушення прав місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного жителя відповідного муніципального утворення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11.08.2020 року у справі № 187/687/16-а (2-а/0187/7/16).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, оскільки відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський