Справа № 300/1568/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
"09" серпня 2021 р. справа № 300/1568/19
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -
В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у перерахунку та виплаті основної державної пенсії на підставі прямої дії частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року згідно відсотку втрати працездатності 60%;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату основної державної пенсії, на підставі прямої дії частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року згідно відсотку втрати працездатності 60% тобто як добуток п`яти мінімальних заробітних плат та відповідного відсотку втрати працездатності, починаючи з 25.04.2019 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті основної державної пенсії, на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 25.04.2019 року, на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року з врахуванням попередніх виплат.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №300/1568/19 скасовано та ухвалено постанову, якою визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 (як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії зі статусом інваліда 3 групи з відсотком втрати працездатності -60% пенсії) з 11.07.2019 року відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії зі статусом інваліда 3 групи з відсотком втрати працездатності - 60% з 11.07.2019 пенсію відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року з врахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Таким чином, 31.10.2019 набрало законної сили судове рішення по справі №300/1568/19.

На адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду по справі №3001568/19, згідно якої заявник просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України у Івано-Франківській області щодо зменшення розміру пенсії на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019;?

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України у Івано-Франківській області відновити нарахування та виплачувати розмір основної державної пенсії, на підставі прямої дії частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року згідно відсотку втрати працездатності 60%, тобто як добуток п`яти мінімальних заробітних плат та відповідного відсотку втрати працездатності, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України у Івано-Франківській області відшкодувати заборговану суму у розмірі 9 054,54 грн.

У зв`язку із тим, що раніше визначений головуючий суддя у даній справі ОСОБА_2 відрахований зі штату суду згідно наказу №121-ОС від 19.06.2020, проведено повторний автоматизований розподіл справи №300/1259/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи головуючим суддею по даній справі призначено Кафарського В.В.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву та дослідивши матеріали адміністративної справ №300/1568/19, суд зазначає наступне.

На підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі №300/1568/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проведено перерахунок розміру пенсії, що підтверджується протоколом перерахунку від 11.12.2019.

При цьому, сума боргу до 31.10.2019, тобто до дня перерахунку складала - 9 054,54 грн. та залишалась не виплаченою.

Надалі, згідно протоколу перерахунку пенсії від 11.06.2021, пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , без зазначення підстави такого перерахунку.

Як слідує із листа пенсійного органу від 08.07.2021 за №0900-0202-8/24103, такий перерахунок пенсії ОСОБА_1 здійснено, враховуючи висновок Верховного Суду від 20.05.2020 по справі №520/12609/19. При цьому, відповідач встановив за період з 31.10.2019 по червень 2021 року переплату на загальну суму 100 812,81 грн. та повідомив позивача, що з урахуванням викладеного, не буде доплати за судовим рішенням.

Разом із тим, суд встановив, що 28.08.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі №300/1568/19 за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що Верховним Судом 20.05.2020 прийнято рішення у зразковій справі №520/12609/19.

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку, що наведена заявником обставина не відповідає ознакам та критеріям нововиявлених обставин, а тому не є нововиявленою у розумінні пункту 1 частини 2 статті 361 КАС України і не може бути підставою для перегляду судового рішення, та, як наслідок, ухвалою від 29.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 за нововиявленими обставинами у справі №300/1568/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення та залишено постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 в силі.

Суд звертає увагу, що статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Водночас, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

У справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових рішень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно частини 6 статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Як уже встановлено судом, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 було, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії зі статусом інваліда 3 групи з відсотком втрати працездатності - 60% з 11.07.2019 пенсію відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року з врахуванням проведених виплат.

Так, на підставі вказаного рішення пенсійним органом було здійснено перерахунок пенсії, однак, суму боргу до 31.10.2019, тобто до дня перерахунку, яка складала 9 054,54 грн. ОСОБА_1 так і не виплачена.

При цьому, в подальшому пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії (без зазначення підстави такого перерахунку), та встановлено переплату на загальну суму 100 812,81 грн.

Однак, суд зазначає, що оскільки постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 є чинною, та на підставі такої постанови ОСОБА_1 вже здійснено перерахунок пенсії та її виплачено, пенсійним органом протиправно здійснено перерахунок його пенсії.

Крім того, суд констатує про невиплату сума заборгованості до 31.10.2019 - 9 054,54 грн., яка виникла після здійсненого перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 11.12.2019 на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019.

Таким чином, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 є невиконано, оскільки нею було зобов`язано не тільки нарахувати, а й виплатити ОСОБА_1 , як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії зі статусом інваліда 3 групи з відсотком втрати працездатності - 60% з 11.07.2019 пенсію.

Тому, судове рішення в цій частині нарахування і виплати пенсійних виплат не може вважатись виконаним у повному обсязі, оскільки майнові права позивача на зазначені виплати на виконання рішення суду порушуються.

Таким чином, з урахуванням положень статті 129-1 Конституції України та статті 370 КАС України, суд констатує про невиконання відповідачем рішення суду у повному обсязі. Отже, дії відповідача щодо невиплати нарахованих позивачу коштів - суми заборгованості до 31.10.2019 - 9 054,54 грн. суперечать пункту 9 частини 1 статті 129, статті 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як вже було зазначено вище, згідно частини 6 статті 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Приписи частин 1, 2 статті 249 КАС України визначають, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення заяви про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду по справі №3001568/19.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як наслідок, суд вважає, що ефективним способом захисту буде визнання протиправними дій пенсійного органу щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 в частині зменшення розміру пенсії та невиплати заборгованої суми у розмірі 9 054,54 грн.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України у Івано-Франківській області щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 в частині зменшення розміру пенсії та невиплати заборгованої суми у розмірі 9 054,54 грн.

Направити окрему ухвалу Пенсійному фонду України (вул. Бастіонна, 9 м. Київ, 01601, ) для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Встановити Пенсійному фонду України (вул. Бастіонна, 9 м. Київ, 01601, ) строк для наданні відповіді про вжиті заходи протягом 30 днів з дня отримання окремої ухвали.

Направити дану ухвалу для відома Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ).

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала постановлена під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кафарський В.В.