Справа № 460/4056/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/4056/21 пров. № А/857/10471/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року про відмову в забезпеченні позову ( суддя Махаринець Д.Є., ухвалену в м. Рівне) у справі № 460/4056/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради та просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.01.2021 №5 "Про звільнення території міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд" в частині що стосується інтересів позивача.

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного рішення до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №460/4056/21.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, її оскаржив позивач подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 21.04.2021 року апелянтом було виявлено, що на належній йому тимчасовій споруді по АДРЕСА_1 від 09.04.2021 року №01- 20/151 Виконавчого комітету Рівненської міської ради, зі змісту яких вбачається, що виконавчим комітетом Рівненської міської ради 26.01.2021 року було прийнято Рішення від №5 «Про звільнення території міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд», яким було вирішено звільнити територію міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд на АДРЕСА_1 (район шляхопроводу) шляхом демонтажу, та що у разі невиконання рішення органу місцевого самоврядування в строк до 24.04.2021 року демонтаж незаконно встановленої тимчасової споруди буде здійснено в примусовому порядку комунальними службами міста. Зазначає, що у разі проведення відповідачем демонтажу належної позивачеві споруди до прийняття Судом остаточного рішення у справі про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 26.01.2021 року №5 «Про звільнення території м. Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд» в частині, що стосується позивача, він змушений буде оплатити відповідачу значні суми на відшкодування вартості демонтажу, перевезення, зберігання належної возивачеві споруди - навіть у тому разі, якщо відповідне рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради буде визнано судом незаконним. Також зазначає, що , існує великий ризик заподіяння шкоди майновим правам позивача внаслідок суттєвого зменшення вартості належного йому майна (тимчасової споруди) в зв`язку з його пошкодженням/руйнуванням в результаті демонтажу.

Сторони будучи повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися та явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, що відповідно доч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Протокольною ухвалою суду від 15.07.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради та просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.01.2021№5 "Про звільнення території міста Рівного від незаконно встановленої тимчасової споруд" в частині що стосується інтересів позивача.

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 5 від 26.01.2021р. "Про звільнення території міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд" в частині, що стосується: тимчасової споруди (з продажу молочних продуктів) по АДРЕСА_1 (район шляхопроводу) - п.9 Додатку 1 до цього рішення, що належать ФОП ОСОБА_1 , до набрання рішенням суду законно сили; заборонити до набрання рішенням суду законної сили Виконавчому комітету Рівненської міської ради, його структурним підрозділам та виконавчим органам, в тому числі, але не виключено, Управлінню житлово-комунального господарства, вживати будь-які заходи, спрямовані на демонтаж тимчасової споруди (з продажу молочних продуктів) по АДРЕСА_1 (район шляхопроводу) - п.9 Додатку 1 до цього рішення, що належать ФОП ОСОБА_1 .

Зазначає, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову в подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявлених вимог. Зокрема, в разі примусового демонтажу належної позивачу тимчасової споруди, остання буде опечатана, перевезена на майданчик тимчасового зберігання, при цьому позивач змушений буде оплатити значні суми на відшкодування вартості робіт по демонтажу, перевезенню, зберіганню цих споруд. Також існує ризик пошкодження або знищення належного позивачу майна під час виконання робіт по його демонтажу, перевезенню та зберіганню.

Відмовляючи у задоволенні заявленого клопотання, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем існування обставин очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019р. у справі № 826/10936/18 та від 30.09.2019р. у справі № 420/5553/18.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Виконавчим комітетом Рівненської міської ради прийнято рішення № 5 від 26.01.2021р. "Про звільнення території міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд", яким вирішено демонтувати належну позивачу тимчасову споруду (з продажу молочних продуктів) по АДРЕСА_1 (район шляхопроводу) - п.9 Додатку 1 до цього рішення.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 5 від 26.01.2021р. "Про звільнення території міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд" в частині, що стосується демонтажу належної йому тимчасової споруди.

Під час вирішення апеляційної скарги, колегія суддів підкреслює, що заходи забезпечення такого позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п.1 ч.2 ст.150 КАС України.

В контексті співмірності суд також перевіряє не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надає оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Водночас, конкретних фактів порушення прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, очевидність заподіяння шкоди таким інтересам прийняттям оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради в заяві про забезпечення позову не наведено, оскільки йдеться лише про ймовірність та припущення можливості настання таких порушень без посилання на конкретні факти.

Крім того, в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність оскаржуваного рішення відповідача, яка може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

Здійснюючи реальну оцінку співмірності та адекватності застосованих заходів забезпечення позову, колегія суддів враховує співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

В контексті наведеного, вимоги заяви про забезпечення позову є занадто широкими і невизначеними, що явно виходить за межі позовних вимог та за предмет судового розгляду і поширюється на невизначене коло осіб, не залучених до участі у розгляді даної справи.

При цьому, масштаб визначених позивачем заходів забезпечення фактично призведе до блокування діяльності відповідача та його органів в сфері відносин влаштування тимчасових споруд у м.Рівному, а також до втручання в права та інтереси осіб, які не залучені до участі в справі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач покликався також на очевидність протиправності оскаржуваного рішення відповідача.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача заначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

В цьому випадку наявність ознак протиправності оскаржуваного правового акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Подані заявником докази наявності ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті.

Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, апеляційний суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст.150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Застосовуючи заходи забезпечення позову з підстав, які законом не передбачені, судом буде допущено втручання у компетенцію органу місцевого самоврядування.

Таким чином, оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що зазначені позивачем у клопотанні про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.151 КАС України.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів зазначає, що всі конкретні, доречні та важливі доводи заявника (позивача), наведені в заяві про забезпечення позову, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року про відмову в забезпеченні позову у справі №460/4056/21без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 09.08.2021