Справа № 640/23716/19
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 640/23716/19

адміністративне провадження № К/9901/26152/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №640/23716/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рууккі Україна» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

16.07.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №640/23716/19 (згідно з трек-номером поштового відправлення надіслано 14.07.2021).

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДПС у Київській області вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4, статті 328 КАС України, зазначено, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 16.04.2020 у справі №520/1536/19, від 28.05.2020 у справі №826/15364/17, від 20.10.2020 у справі №815/2126/15, від 16.04.2020 у справі №826/7760/15, від 29.05.2020 у справі №826/27811/15, від 31.08.2018 у справі №808/2549/17, №826/11020/15, №П/811/1827/15.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, а наведені витяги з них стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів. Посилання на постанови Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу контролюючого органу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій враховували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.02.2019 у справі №822/2373/17, від 31.01.2019 у справі №П/811/1930/17, від 05.06.2018 у справі №816/1601/17, від 26.06.2018 у справі №803/649/15-а, від 31.07.2018 у справі №820/3119/17, від 31.07.2018 у справі №0870/4938/12, від 31.07.2018 у справі №817/1339/17, від 30.08.2019 у справі №804/17176/14, від 04.12.2019 у справі №440/3732/18, від 10.03.2020 у справі №822/1284/15, від 30.10.2018 у справі №826/16134/14. Скаржником не обґрунтовано, у чому полягає неправильність врахування судами такої судової практики.

Також контролюючим органом зазначено про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України, однак не вказано відповідний пункт частини 2 статті 353 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника на те, що пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний підпункт та частину статті 353 КАС України.

Також Верховний Суд зауважує, що скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд на підставі пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України (суд не дослідив зібрані у справі докази) можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 328 цього Кодексу.

Відтак, скаржником не обґрунтовано заявлену підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, цитування практики Верховного Суду, висловлення незгоди із наданою судом правовою оцінкою наявних у матеріалах справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, необхідності здійснення переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Контролюючим органом не конкретизовано, які норми матеріального права неправильно застосовано судами попередніх інстанцій.

Посилання скаржника на положення статті 242 КАС України не підміняє визначення підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Також скаржником не надано документ про сплату судового збору за подання касаційної скарги у встановленому законом розмірі.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №640/23716/19 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва