Справа № 200/8171/21
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 р. Справа№200/8171/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31 травня 2021 року № 54-О «Про звільнення» в частині звільнення її з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у зв`язку з реорганізацією відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»;

- поновити її на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, а у випадку повної ліквідації Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - на рівноцінній посаді державної служби Головного управлінні Пенсійного фонду України Донецької області відповідно до її кваліфікації;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2021 року по момент фактичного поновлення її на посаді.

Позов обґрунтовувала тим, що, на її думку, її звільнення з посади є протиправним та таким, що проведено з порушеннями вимог законодавства, оскільки при звільненні не враховано наступне:

- її переважне право на працевлаштування, оскільки на час звільнення вона перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

- звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням;

- правонаступником Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки відбулося приєднання територіального органу Пенсійного фонду до Головного управління Пенсійної о фонду України в Донецькій області в якості структурного підрозділу. Скорочення чисельності державних службовців в Головному управлінні не відбулося, а навпаки, оголошено про конкурс на заміщення вакантних посад, про що містяться повідомлення на його сайті в мережі Інтернет;

- жодного документа про відмову від запропонованої посади 14 квітня 2021 року вона не підписувала, а лише 15 квітня 2021 року начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області була попереджена про наступне вивільнення, при цьому не погодилася з проходженням конкурсного відбору на запропоновану посаду. Будь-яких інших пропозицій рівнозначної або нижчої посади державної служби відповідно до її кваліфікації у цьому державному органі їй не пропонували, при цьому такі посади державної служби у цьому державному органі без проходження конкурсного відбору мали місце.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав відзив на позовну заяву та письмові пояснення, в яких зазначав, зокрема, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», наказу Пенсійного фонду України від 02 листопада 2020 року №115 «Про заходи у зв`язку із реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України» проведено приєднання Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Головне управління) з 01 червня 2021 року.

Відповідно до наказу Пенсійного фонду України від 02 листопада 2020 року №115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України», постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», відповідно до Порядку делегування окремих повноважень керівника державної служби в центральному органі виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1041, делеговано повноваження керівника державної служби з питань управління персоналом щодо попередження про звільнення державних службовців, які займають посади начальників, їх заступників (у тому числі перших заступників) управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», Донецької області - начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Рад Наталії Сергіївні .

Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення у зв`язку з приєднанням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Даним повідомленням їй запропоновано продовжити роботу у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області на посаді головного спеціаліста відділу опрацювання пенсійної документації № 5 управління з питань виплати пенсії відповідно до штатного розпису Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за умови проходження конкурсного відбору. Між тим, із таким переведенням позивач не погодилася, про що зробила відповідний запис на листі-повідомленні про звільнення. Отже, бажання продовжити роботу у структурних підрозділах Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивач не виявила.

Посада нижчої категорії ніж головний спеціаліст не була передбачена у штатному розписі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (з дислокацією в м. Бахмуті), тому позивачу не пропонувалася.

У зв`язку з наведеним оскарженим наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31 травня 2021 року № 54-О «Про звільнення» звільнено ОСОБА_1 31 травня 2021 року з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії № 2 у зв`язку з реорганізацією Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Підставою для звільнення є відмова позивача від запропонованої посади 14 квітня 2021 року, але на відмові як доказ ознайомлення зазначена дата 15 квітня 2021 року.

Вважав оскаржуваний наказ про припинення державної служби позивача таким, що відповідає вимогам ст. 87 Закону України «Про державну службу», не порушує вимог ч. 2 ст. 40, ч.ч. 2 та 3 ст. 492 Кодексу законів про працю України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин в силу норм ч. 5 ст. 40 Кодексу законів про працю України та ст. ст. 3, 5 Закону України «Про державну службу». При цьому відповідачем дотримано вимоги ч. 3 ст. 87 вказаного Закону щодо належного персонального попередження позивача не пізніше ніж за 30 календарних днів про наступне вивільнення, тому відсутні підстави для поновлення позивача на займаній до звільнення посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідачем Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області відзив на позовну заяву подано не було.

Позивач подала відповідь на відзив, якою підтримала доводи позовної заяви.

Додатково зазначала, що відповідач застосовує положення ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка на час спірних правовідносин втратила чинність.

Державний службовець, в тому числі якого попереджено про звільнення, з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу посаду державної служби в порядку, визначеному ст. 41 цього Закону. Даний висновок знайшов своє підтвердження у роз`ясненні Національного агентства України з питань державної служби від 15 березня 2021 року № 132-р/з.

Для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Однак, такого порівняльного аналізу відповідачами проведено не було; не враховано те, що вона має стаж роботи на посаді державної служби майже 19 років. Жодних стягнень до неї не застосовувалося.

Також не враховано те, що на її утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 01 серпня 2022 року, і її звільнення в силу ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України не допускається. Її заява про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною свідчить про те, що вона мала намір продовжувати трудові відносини з відповідачем, а не припиняти їх.

Просила задовольнити позов.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має стаж роботи на державній службі понад 18 років; перебувала на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій №2.

Так, наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 березня 2019 року № 36ос ОСОБА_1 з 18 березня 2019 року призначено на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій №2 в порядку переведення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Наказом вказаного органу Пенсійного фонду України від 02 жовтня 2019 року №19-Вн, зокрема позивачу надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07 жовтня 2019 року по 01 серпня 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком.

До вказаного Переліку внесено відповідача - Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Наказом Пенсійного фонду України від 02 листопада 2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України від 9 жовтня 2020 року № 925» делеговані повноваження керівника державної служби з питань управління персоналом щодо попередження про звільнення державних службовців, які займають посади начальників, їх заступників (у тому числі перших заступників) управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», зокрема Донецької області начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Рад Наталії Сергіївні (п. 1 Наказу).

Пунктом 2 вказаного Наказу начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях наказано:

- прийняти рішення про утворення та затвердження складу комісій з припинення управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» (далі - управління), в тому числі про призначення голів цих комісій, визначити порядок і строк заявлення кредиторами вимог;

- забезпечити дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України при здійснені заходів з реорганізації управлінь;

- запропонувати роботу в головних управліннях Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях відповідно керівникам управлінь та їх заступникам (у тому числі першим заступникам);

- забезпечити у порядку, визначеному законодавством, документування дій, передбачених цим наказом;

- здійснювати контроль за станом реорганізації управлінь, надавати методичну допомогу, вживати організаційних заходів щодо вивільнення та призначення працівників;

- забезпечити в установленому законом порядку внесення змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо припинення управлінь.

Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10 листопада 2020 року №342 (з наступними змінами) затверджений план заходів з проведення реорганізації (додаток № 1 до цього наказу).

Також вказаним органом складено список працівників, які підлягають попередженню про наступне вивільнення (який є додатком № 2 до наказу від 10 листопада 2020 року №342). До вказаного списку внесено позивача.

10 листопада 2020 року позивача під розпис попереджено про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста відділу опрацювання пенсійної документації №5 управління з питань виплати пенсій відповідно до штатного розпису вказаного Головного управління за умови проходження конкурсного відбору.

15 квітня 2021 року від пропозиції Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про проходження конкурсного відбору на вказану посаду позивач відмовилася.

Інша робота за відповідною професією чи спеціальністю (рівнозначна або нижча за займану позивачем посада) позивачу не пропонувалася.

Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31 травня 2021 року № 54-О «Про звільнення» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», на підставі наказу Пенсійного фонду України від 02 листопада 2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку із реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України», наказу Головного управління Пенсійного фонду України від 14 травня 2021 року № 445 «Про внесення змін до наказу Головною управління від 06.11.2020 № 1663», наказу Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14 травня 2021 року № 172 «Про внесення змін до наказу від 10.11.2020 № 342» припинено державну службу та звільнено, зокрема ОСОБА_1 31 травня 2021 року з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у зв`язку з реорганізацією відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначена відмова від запропонованої посади від 14 квітня 2021 року.

Як пояснив представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмова від запропонованої посади відбулася 14 квітня 2021 року, але на письмовій відмові позивачем поставлена дата 15 квітня 2021 року.

Судом також встановлено, що наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02 квітня 2021 року № 337 введено в дію структуру та зміни до штатного розпису на 2021 рік, згідно з якими штатну кількість працівників вказаного органу збільшено, що відповідачем не заперечується.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26 травня 2021 року № 483 затверджено місцезнаходження робочих місць працівників структурних підрозділів Головного управління (наказ набрав чинності з 01 червня 2021 року).

Судом також встановлено, що станом на час розгляду справи Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перебуває в стані припинення і з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще не виключено ().

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 1 та п. 11 ч. 1 ст. 87 вказаного Закону України підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

- ліквідація державного органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 вказаного Закону суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Посилання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на положення ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, згідно з якою суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності) - є неприйнятними, оскільки зазначена відповідачем редакція ч. 3 ст. 87 вказаного Закону діяла до 06 березня 2021 року - дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» (Законом України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX), яким ч. 3 ст. 87 Закону України викладено в діючій редакції, яка підлягала застосуванню на час виникнення спірних правовідносин і таких положень, на які посилався відповідач, не містила.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

Частиною 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Оскільки порядок звільнення державних службовців у зв`язку з ліквідацією та реорганізацією державного органу не врегульований, тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, яка регулює питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 вказаного Кодексу визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч. 3 ст. 40).

Стаття 42 Кодексу регулює питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Відповідно до ст. 492 Кодексу, яка визначає порядок вивільнення працівників, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 43 Кодексу розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до п. 6 Порядку права та обов`язки органів виконавчої влади у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Частиною 2 ст. 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч. 1 ст. 89, ч. 4 ст. 91 вказаного Кодексу юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення.

У роботодавця позивача - Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відбувається реорганізація шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

При цьому Бахмутсько-Лиманське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа не виключено.

І роботодавець зобов`язаний був дотриматися процедури звільнення у зв`язку з реорганізацією, в тому числі врахувати положення ст. 184 Кодексу законів про працю України, яка встановлює гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

Адже, оскільки питання як бути при реорганізації державного органу з державними службовцями - жінками, які мають дітей відповідного віку, Законом України «Про державну службу» не врегульовано, тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Так, згідно зі ст. 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 березня 2012 року в справі «Костянтин Маркін проти Російської Федерації» зазначено, що, по-перше, право на відпустку по догляду за дитиною належить всім громадянам без будь-яких відмінностей за ознаками статі або професії. Збройні сили, поліція та державні службовці не виключаються з числа користувачів цього фундаментального права. По-друге, право на відпустку по догляду за дитиною має мінімальний зміст. Кінцева мета гармонізації праці, особистого та сімейного життя для працюючих батьків та рівності чоловіків та жінок у відношенні можливостей ринку праці та відношення на роботі повинні враховуватися при встановленні форми, тривалості та умов відпустки по догляду за дитиною. В кінці періоду відпустки по догляду за дитиною працівники мають право повернутися на ту ж роботу або, якщо це неможливо, на еквівалентну роботу, сумісну з їхнім трудовим контрактом або відносинами. Права, придбані або такі, що мають бути придбаними працівником на дату початку відпустки по догляду за дитиною, повинні зберігатися до кінця відпустки по догляду за дитиною.

Отже, роботодавець позивача зобов`язаний був врахувати статус позивача як жінки, яка має дитину віком до трьох років та перебуває у відпустці по догляду за такою дитиною, і законодавчо встановлену заборону звільнення таких осіб, зокрема у зв`язку з реорганізацією підприємства, чого зроблено не було.

З огляду на перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років у відповідача Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області були відсутні законодавчо визначені підстави для звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією підприємства, навіть за умови дотримання процедури вивільнення працівників, що визначена законодавством.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі №808/2741/16 з подібними правовідносинами.

Вказані обставини свідчать про незаконність звільнення позивача із займаної посади.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 Кодексу рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 815/436/17 виклав правову позицію, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України можуть застосовуватися і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції правомірно було поновлено позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Підстави для поновлення позивача на посаді у новоутвореній установі відсутні, оскільки його не було переведено в установленому законом порядку.

З огляду на наведене, оскільки права позивача порушені, тому вони підлягають відновленню шляхом скасування оскарженого наказу та поновлення позивача на посаді, з якої її було незаконно звільнено (а не на посаді в іншому державному органі).

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 2 розд. ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку визначено, що суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 розд. IV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року витребувано у відповідачів, зокрема: довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області таку довідку до суду подано не було. Пояснень щодо поважних причин неможливості виконання ухвали суду - до суду не подано.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду подані довідки:

- від 16 липня 2021 року № 1068/19-16 про загальну суму виплачених коштів при звільненні, де зазначено, що позивачу виплачено при звільненні (вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат) 12000,12 грн.;

- від 16 липня 2021 року № 1069/19-16 про встановлений посадовий оклад, згідно з якою позивач дійсно працювала в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 18 березня 2018 року по 31 травня 2021 року на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» та штатного розпису з 01 січня 2020 року їй встановлено посадовий оклад 5300 грн.

- від 16 липня 2021 року № 1071/19-16 про середньомісячну та середньоденну заробітну плату, де зазначено, що в період з 07 жовтня 2019 року по 31 травня 2021 року позивач перебувала у відпустці по догляду дитиною до досягнення нею трирічного віку та за цей період заробітку не мала.

Між тим, довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, яка б відповідала вимогам вказаного Порядку, - до суду подано не було. При цьому суд не повідомлено про причини неможливості її подання.

Вказані обставини позбавляють суд можливості провести розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу та стягнути такий заробіток на користь позивача.

З огляду на наведені обставини в цій частині суд вирішує справу за наявними в ній доказами (ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України) із застосуванням прямої норми ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (згідно з якою при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу), - а саме задовольняючи відповідні позовні вимоги іншим шляхом - шляхом зобов`язання органу, з якого позивача незаконно звільнено, виплати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2021 року по день ухвалення судового рішення в даній справі з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

При цьому органу, з якого позивача незаконно звільнено, слід виходити з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, звернувши особливу увагу на положення, які процитовані судом у даній адміністративній справі, та враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, який в даній справі мав місце через незаконність звільнення позивача.

З огляду на наведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України), про що також просила позивач, є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 1291 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, 35, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31 травня 2021 року № 54-О «Про звільнення» в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з 01 червня 2021 року.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2021 року по 05 серпня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 05 серпня 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда