Справа № 160/12103/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Тернівського відділу держаної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)
про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправною
бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернівського відділу держаної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2021 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ), винесену державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Чумак Оленою Вікторівною;
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Чумак Олени Вікторівни щодо не зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 );
- зобов`язати Тернівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 );
- визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2021 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 , винесену державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Чумак Оленою Вікторівною;
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Чумак Олени Вікторівни щодо не зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 ;
- зобов`язати Тернівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем було винесено постанову № 65942918 від 02.07.2021 року про арешт коштів боржника, на підставі якої накладено арешт на карткові рахунки позивача, а саме на заробітну плату та пенсію, що позбавило позивача права користування власними коштами. Позивач звертався до відповідача щодо зняття арешту з його коштів, при цьому відповідачем було відмовлено. Позивач вважає вказану постанову та бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки у разі наявності заборгованості сума стягнення не може перевищувати 20%, при цьому відповідачем накладено арешт на заробітну плату та пенсію позивача, що порушує конституційні права позивача. З огляду на вищевказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
21.07.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання позивача, звільнено останнього від сплати судового збору, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення третіх осіб, витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження.
27.07.2021 року на електронну адресу суду та 30.07.2021 року засобами поштового зв`язку від відповідача надійшли витребувані судом докази та ідентичні відзиви на позовну заяву, відповідно до яких вказано, що відповідачем винесено оскаржувану постанову № 65942918 від 02.07.2021 року про арешт коштів боржника правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства та буда відсутня бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з коштів боржника, оскільки відповідач може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом, при цьому саме банк який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунку на якому вони знаходяться та в разі їх знаходження на рахунку на який заборонено накладення арешту банк зобов`язаний, повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути постанову без виконання, що є підставою для скасування арешту. З огляду на вказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Також, 02.07.2021 року державним виконавцем Тернівського відділу держаної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Чумак Оленою Вікторівною винесено постанову ВП №65942918 про накладення арешту на кошти боржника, відповідно до якої накладено арешт на кошти, що містяться у відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.
07.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з коштів, що розміщені на рахунку ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ) та в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 .
До вказаної заяви долучено довідку №114 від 06.07.2021 року про місце роботи, довідку з банку, виписка по рахунку № НОМЕР_2 від 07.07.2021 року, пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , виписка по рахунку від 06.07.2021 року.
Позивач не погоджується із постановою відповідача про накладення арешту на кошти боржника та бездіяльністю відповідача щодо не зняття арешту з коштів позивача та вважає їх такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з нормами ст. 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
При цьому, за ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7).
Відповідно до змісту ч. ч. 1-4, 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
З наведеного слідує, що Законом визначено обставини, на підставі яких не підлягають арешту кошти, зокрема: кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках; звернення стягнення на виплати, які заборонено законом.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 758 від 22 червня 2012 року, рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поротній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та не бюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.
Відповідно до постанови Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», банк відкриває поточні рахунки фізичним особам для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) за зверненням суб`єкта господарювання, який укладає з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб (розділ 5, пункт 68). Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (розділ 1, пункт 6).
Таким чином, рахунки, стосовно яких відповідачем винесено постанову про накладення арешту, не є рахунками зі спеціальним режимом використання, і крім того, на них можуть зараховуватися будь-які надходження (грошові кошти).
Як зазначалось вище, державний виконавець має право для забезпечення реального виконання виконавчого документу - застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, однак, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» наведений у ст. 73 зазначеного Закону.
Так, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Стягнення не здійснюється також із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.
Так, зі змісту наведених норм вбачається, що такі види виплат, як заробітна плата та пенсія, не відноситься до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження, ообто, у державного виконавця не було заборони щодо накладення арешту саме на ці рахунки, оскільки вони не є із спеціальним режимом використання та звернення стягнення законом на них не заборонено.
Разом з тим, суд вважає, що відповідачем не взято до уваги норми ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішення про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
У силу положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зокрема, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Таким чином, суд звертає увагу на те, що розмір відрахувань, що можуть бути утримані з кожної виплаченої фізичній особі (боржнику) суми доходу у вигляді заробітної плати чітко регламентований статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, звернення стягнення на всю виплачену фізичній особі заробітну плату суперечить законодавчо встановленому порядку.
За даними роздруківки виписки по картці/рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ) упродовж періоду 30.12.2020 року по 03.07.2021 року на вказаний рахунок позивачу регулярно надходили суми коштів з призначенням «заробітна плата»
За даними роздруківки виписки по картці/рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 упродовж періоду 25.01.2021 року по 25.06.2021 року на вказаний рахунок позивачу регулярно надходили суми коштів від Пенсійного фонду з призначенням «пенсія».
Стаття 43 Конституції України, гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. А норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.
Стаття 46 Конституції України встановлює, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Приписи ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати, визначають, що заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що накладаючи арешт на кошти позивача, розміщені в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ КБ «ПриватБанк» за вказаними рахунками, відповідач позбавив його джерел до існування та порушив його право на соціальний захист.
Так, накладення арешту на всі рахунки боржника (фізичної особи) у банку, який призначений для виплати заробітної плати та пенсії, унеможливлює своєчасне отримання таким боржником у встановленому законом розмірі заробітної плати то соціальної виплати, що призводить до порушення його конституційних прав громадянина, зокрема, на одержання винагороди за працю.
Викладене, свідчить про те, що відрахування із заробітної плати або пенсії боржника у межах цієї справи можуть складати не більше 20 відсотків, як то передбачено ч. 2 ст. 70 Закону, при цьому, метою арешту коштів на рахунку боржника є забезпечення виконання виконавчого документа. Такий арешт, як правило, накладається у межах належної до стягнення суми та витрат виконавчого провадження.
Щодо доводів відповідача, що з наданих позивачем документів не вбачається що рахунок є зі спеціальним режимом використання, суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено відкриття фізичним особам рахунків зі спеціальним режимом їх використання.
З установлених обставин даної справи вбачається, що рахунки, відкриті в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ КБ «Приватбанк» позивачем, на кошти на яких виконавцем був накладений арешт, є поточними рахунками боржника, які використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі отримання заробітної плати від роботодавця та пенсії.
Таким чином, суд дійшов висновку, що державний виконавець перед винесенням оскаржуваної постанови про накладення арешту на кошти позивача в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ КБ «ПриватБанк» не здійснив перевірку майнового стану боржника, в результаті чого, безпідставно накладено арешт. Зважаючи на те, що кошти, які отримує особа в якості заробітної плати та пенсії, мають особливу правову природу та захищені законодавцем від звернення на них стягнення безпосередньо у повному обсязі, то дія арешту, накладеного на карткові рахунки особи, на які надходять заробітна плата та пенсія, порушує її гарантоване Конституцією України право на одержання винагороди за працю та соціальних виплат і ставить під загрозу засоби існування такої особи.
Отже, з огляду на подання позивачем державному виконавцю необхідних і достатніх доказів на підтвердження того, що рахунки використовується позивачем для отримання заробітної плати та пенсії, відповідач мав всі передбачені Законом підстави для зняття арешту із вказаного рахунку (в частині надходжень заробітної плати).
Разом з цим, суд зазначає, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).
Отже, після отримання від позивача повідомлення з документальним підтвердженням про те, що на відповідні рахунки здійснюється зарахування пенсії та заробітної плати, а також беручи до уваги встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок звернення стягнення на заробітну плату та пенсію боржника (фізичної особи), та також гарантоване чинним законодавством право фізичної особи на своєчасне отримання пенсії та соціальних виплат, приватний виконавець мав правові підстави для зняття арешту з коштів боржника (позивача) в частині накладеного арешту на кошти на банківських рахунках в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ КБ «ПриватБанк», які надходять як пенсія та заробітна плата.
Накладення в спірному випадку арешту на кошти на рахунку позивача, що використовується для зарахування соціальних та пенсійних виплат, вплинуло на його рівень життя та позбавило останнього права на своєчасне отримання вказаних виплат.
Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України.

Зокрема, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадян України гарантуються і не можуть бути скасовані.

При цьому, суд враховує, що боржник у виконавчому провадженні має здійснювати відповідні виплати, однак статус позивача, як боржника не може скасовувати його право на рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, як пенсіонера.

Доводи відповідача про те, що повноваженнями щодо визначення статусу коштів на рахунку, на якому вони знаходяться, наділені виключно банківські установи, суд вважає необґрунтованими, оскільки враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом № 1404-VIII, та враховуючи наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні та соціальні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на соціальний захист, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону № 1404-VIII.

Вказаний правовий висновок щодо повноважень виконавчої служби виокремлювати такі банківські рахунки висловлено в постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 916/73/19, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець, одержавши відомості про характер надходжень на певний банківський рахунок, на кошти на якому накладено арешт у межах виконавчого провадження, мав зняти такий арешт в частині накладеного арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться та надходять на зазначений рахунок як пенсія та соціальні виплати, при цьому невчинення вказаних дій відповідач допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Тернівського відділу держаної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (50079, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Черкасова, 113, ) про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Тернівського відділу держаної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про арешт коштів боржника ВП №65942918 від 02.07.2021 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ) та в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 .

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Чумак Олени Вікторівни щодо не зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ) та в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 .

Зобов`язати Тернівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ) та в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв