Справа № 420/12330/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська,5) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд підтвердити обґрунтованість повного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 , згідно Рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 09.09.2020 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ від 02.09.2020 року № 4021 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . На підставі даного наказу та направлень на перевірку від 02.09.2020 року №2932, №2933 згідно п.п.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 п.п.19-1.1.14 п.19-1.1 ст.19-1, ст.20, п.п.80.2.5, п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, з метою проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, ГУ ДПС в Одеській області відповідно до п.п.75.1.3 п.75.1 ст. 75, п.80.1, п.80.2. п.80.2.1. п.80.2.2. п.80.2.3, п.80.2.4. п.80.2.5, 1.80.2.6, п.80.2.7 п.80.3, п.80.3.4. п.80.3.5. п.80.3.6. п.80.3.7, п.80.3.8, п.80.3.9. п.80.3.10 п. сг..80.ст.81 Податкового кодексу України, за перевіряємий період з 01.07.2019 по дату закінчення фактичної перевірки тривалістю 10 робочих днів: Головний державний ревізор-інспектор відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_2 ; Головний державний ревізор-інспектор відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_3 08.09.2020 року було здійснено вихід за адресою місця здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); Одеська область, м. Одеса. 19-й км Старокиївської дороги. буд. 43 АЗС та Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, Автодорога КПП с. Лісне, КПП с. М.Ярославець. 1-й км КПП. Так, ОСОБА_1 було пред`явлено для ознайомлення копію наказу вiд 02.09.2020 року № 4021, направлення на проведення перевірки від 02.09.2020 року № 2932, №2933 Але, ОСОБА_1 приблизно о 16 годині 50 хвилин після ознайомлення з наказом та направленням на проведення перевірки, на порушення абзацу шостого п. 81.1 ст. 81 ПК України відмовив у допуску посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення перевірки. У зв`язку з чим посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт вiдмови від допуску до перевірки №621/15-32-32-01 від 08.09.2020 року. Заявлена причина відмови у допуску до проведення перевірки - «відсутність законних підстав».В свою чергу, 09.09.2020 року о 11 годині 30 хвилин заступником начальника Головного ДПС в Одеській області було прийнято рішення про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 . З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що відповідачем відмовлено в допуску посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення перевірки, на думку позивача, наявні всі правові підстави для застосування адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 .

Від відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 25.11.2020 року надійшов відзив (вхід.№ ЕП/22384/20), в якому наголошено на безпідставність, та необґрунтованість позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області , у зв`язку з тим, що Наказ № 4021 від 02.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 )», на підставі якого позивач намагався провести перевірку відповідача, скасований рішенням суду від 10.11.2020 року по справі № 420/8726/20. 10.11.2020року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/8726/20 позовну заяву ФОП ОСОБА_1 було задоволено та наказ Головного управління ДПС в Одеській області № 4012 від 02.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано. На дату подачі відзиву на позовну заяву рішення не набрало законної сили та не оскаржено Головним управлінням ДПС в Одеській області. На підставі вищевикладеного, у зв`язку з тим, що Наказ № 4012 від 02.09.2020 року, на підставі якого мала б бути проведена перевірка Головним управлінням ДПС в Одеській області, був визнаний протиправним та скасований, відповідно адміністративний арешт є безпідставним та не може бути застосований до платника податків. Також, відповідач вважає, що після рішення про застування повного адміністративного арешту Головне управління ДПС в Одеській області мало б звернутися до суду з позовом про обґрунтованість повного адміністративного арешту протягом 96 годин після винесення відповідного рішення. З урахування того, що рішення було винесено 09.09.2020 року, а до суду з позовом позивач звернувся лише 11.11.2020 року (тобто з пропуском 96 годин), що також є підставою для відмови в позові.

Ухвалою суду від 18.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у справі №420/12330/20 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2020р. розгляд справи № 420/12330/20, вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.02.2021 р. зупинено провадження у справі №420/12330/20 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна, до набрання законної сили рішенням (постановою) П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 420/8726/20 за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021р. поновлено провадження у справі №420/12330/20 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна.

Ухвалою суду від 22.03.2021р. з урахуванням приписів ч.4 ст.173 КАС України продовжено строк підготовчого провадження у справі №420/12330/20 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна, на тридцять днів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 р., закрито підготовче провадження, та призначено справу №420/12330/20 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна, до судового розгляду по суті на 26.04.2021р. - 12 год. 20 хв.

Ухвалою суду від 30.04.2021 р. запропоновано позивачеві - Головному управлінню ДПС в Одеській області надати до суду правову позицію на предмет клопотань відповідача - ФОП ОСОБА_1 від 20.04.2021 року за вх. №20362/2 - про заміну позивача по справі Головного управління ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 43142370, вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) його правонаступником - Державною податковою службою України (ідентифікаційний код юридичної особи: 43005393, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи ВП: 44069166, вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044), а також від 12.04.2021р. за вх. ЕП/9760/21 - про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., у зв`язку з чим зупинено провадження по справі №420/2576/21 - до "16" червня 2021року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 р. призначено судове засідання на « 06» липня 2021 року на 12 год. 15 хв. для розгляду та вирішення питання щодо можливості, та наявності законодавчо передбачених підстав для поновлення провадження у справі №420/12330/20 за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.08.2021р., з урахуванням приписів ст.237 КАС України, поновлено провадження у справі №420/12330/20.

Ухвалою суду від 04.08.2021р., на задоволення клопотання Головного управління ДПС в Одеській області, з урахуванням положень ст.48 КАС України, судом допущено заміну позивача - Головного управління ДПС в Одеській області (код 43142370) його правонаступником - Головним управлінням ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166).

05.07.2021р. до суду від повноважного представника позивача надійшла заява (вхід.№ ЕП/18169/21) щодо розгляду справи без його участі.

06.07.2021р. до суду від відповідача надійшло клопотання (вхід.№ ЕП/18241/21) щодо розгляду справи без участі представника Головного управління ДПС в Одеській області.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, враховуючи наявність передбачених приписами ч.3 ст.194 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи письмових доказів, 02.09.2020 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ № 4021 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код згідно РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, на підставі п.п.19-1.1.4 п.п.19-1.1.14 п. 19-2.1 ст.19-1, ст.20, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами).

Також 02.09.2020 ГУ ДПС в Одеській області були видані направлення №2932 на підставі п.п.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 п.п.19-1.1.14 п.19-1.1 ст.19-1, ст.20, п.п.80.2.5, п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI та наказу №4021 від 02.09.2020 року Головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_2 та №2933на підставі п.п.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 п.п.19-1.1.14 п.19-1.1 ст.19-1, ст.20, п.п.80.2.5, п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI та наказу №4021 від 02.09.2020 року Головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_3 .

Проте, ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у допуску до проведення перевірки, про що Головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_2 та Головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_3 , складено акт відмови від допуску до перевірки від 08.09.2020 року №621/15-32-32-01.

Також, ФОП ОСОБА_1 відмовився від підпису акта відмови від допуску до перевірки працівників органів ГУ ДПС в Одеській області про що, Головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_2 та Головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_3 , складено акт відмови від підпису акту відмови від допуску до перевірки від 08.09.2020 року №622/15-32-32-01.

09.09.2020 о 11:30 год. заступником начальника ГУ ДПС в Одеській області Володимиром Поповим прийнято рішення про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), обґрунтованість якого позивач просить підтвердити в даному позові.

Зокрема, судом встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_1 оскаржив до суду наказ ГУ ДПС в Одеській області №4021 від 02.09.2020 року про проведення перевірки (справа № 420/8726/20).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 року, по справі №420/8726/20, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області №4012 від 02.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » - задоволено. Наказ Головного управління ДПС в Одеській області №4012 від 02.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » - визнано протиправним, та скасовано.

Так, на думку суду, позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 , згідно Рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 09.09.2020 р., є необґрунтованими, неправомірними, та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно з вимогами п.п.20.1.4, 20.1.9 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 ст.81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Відповідно до п.81.3 ст.81 ПК України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу не мають права вимагати у платника податків отримувати витяг із відповідного реєстру про взяття такого платника податків на облік відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з п.94.1 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до п.п.94.2.8 п.94.2 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Згідно п.94.3 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Відповідно до п.94.4 ст.94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно п.94.5 ст.94 ПК України, повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Відповідно до п.94.6 ст.94 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Згідно п.94.10 - 94.13 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

У всіх випадках, коли контролюючий орган вищого рівня або суд скасовує рішення про арешт майна, контролюючий орган вищого рівня проводить службове розслідування щодо мотивів прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про арешт майна та приймає рішення про притягнення винних до відповідальності відповідно до закону.

При прийнятті рішення про арешт майна банку арешт не може бути накладено на його кореспондентський рахунок.

Платник податків має право на відшкодування збитків та немайнової шкоди, завданих контролюючим органом внаслідок неправомірного застосування арешту майна такого платника податків, за рахунок коштів державного бюджету, передбачених контролюючим органам, згідно із законом. Рішення про таке відшкодування приймається судом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.283 КАС України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно з ч. 2, 3 ст.283 КАС України, заява подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинно містити: 1) найменування адміністративного суду; 2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку заявника; 3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку, якщо такий відомий, відносно сторони, до якої застосовуються заходи, визначені частиною першою цієї статті; 4) підстави звернення із заявою, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника; 5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються; 6) підпис уповноваженої особи суб`єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою. У разі недотримання вимог частини другої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків. Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику заяви та доданих до нього документів. Повернення заяви не є перешкодою для повторного звернення з нею до суду після усунення її недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.283 КАС України суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену частиною першою цієї статті; 2) із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право. Відмова у відкритті провадження за заявою унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Згідно ч.7 ст. 283 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.

Відповідно до ч.1ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з відомостями КП «Діловодство спеціалізованого суду» позивач 09.09.2020 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою до ФОП ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна згідно з рішенням від 09.09.2020 року (справа № 420/8746/20).

Ухвалою cуду від 09.09.2020 року по справі 420/8746/20 відмовлено у відкритті провадження за заявою Головного управління ДПС в Одеській області до ФОП ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна згідно з рішенням від 09.09.2020 року.

13.11.2020р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося з тими самими вимогами до суду в загальному порядку у позовному провадженні.

Як зазначено судом вище, відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Відповідно до п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Отже, податковий орган повинен звернутися за підтвердженням адміністративного арешту майна в межах 96 годин, протягом яких суд може підтвердити обґрунтованість такого арешту. Сплив вищезазначеного строку, який в силу абз.2 п.94.10 ст.94 ПК України не може бути продовжений, унеможливлює правозастосування цієї норми в силу законодавчих приписів, а не розсуду суду.

Таким чином, в разі коли минуло 96 годин з моменту застосування адміністративного арешту він припиняється в силу закону безвідносно до причин, з яких рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту не було прийнято.

Враховуючи, що на час розгляду справи адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , застосований рішенням від 09.09.2020року, є припиненим, суд дійшов висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах по справах №140/2485/18 від 18.11.2019 року, №520/11050/18 від 27.08.2019 року, №820/2522/17 від 18.04.2019 року.

Крім того, як зазначено судом вище, відповідачем - ФОП ОСОБА_1 оскаржено до суду наказ ГУ ДПС в Одеській області №4021 від 02.09.2020 року про проведення перевірки (справа №420/8726/20), та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року, залишеним без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 року, по справі №420/8726/20, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області №4012 від 02.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » - задоволено. Наказ Головного управління ДПС в Одеській області №4012 від 02.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » - визнано протиправним, та скасовано.

Таким чином, враховуючи, що вищевикладене, та зважаючи, що Наказ Головного управління ДПС в Одеській області №4012 від 02.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 », котрий власне слугував підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , скасовано, відповідно підстави для застосування адміністративного арешту майна платника податків, що є предметом спору у даній справі, відсутні.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, беручи до уваги вищеокреслене, з урахуванням дослідження наданих позивачем та відповідачем доказів, та наявних у матеріалах справи первинних документів, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 , згідно Рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 09.09.2020 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідачем 12.04.2021 року до суду подано клопотання (вхід.№ЕП/9769/21) про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому просив суд під час ухвалення судового рішення стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) суму витрат на професійну правничу допомогу, які будуть понесені ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з розглядом даної справи, в розмірі 5 000 гривень.

Так, відповідно до ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В той же час, позивач у даній адміністративній справі не є особою, яка звільнена від сплати судових витрат.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що приписами КАС України не передбачено порядок стягнення витрат у разі відмови у задоволенні позову суб`єкта владних повноважень, які понесені відповідачем.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Таким чином, при вирішення питання про стягнення з позивача на корить відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону, а саме ч.1 ст. 139 КАС України.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012.

Згідно з п. 1, 2, 6 ч. 1, 2 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки, як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критеріїв пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Між тим, аналізуючи вказане, суд акцентує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії", зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, має бути співмірним з ціною позову, складністю справи, мати розумний розмір, а тому суд доходить висновку щодо наявності підстав для задоволення, заявленої повноважним представником позивача, суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., виходячи, у тому числі, із критеріїв об`єктивного її визначення у контексті даної адміністративної справи.

Таким чином, зважаючи на викладене, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська,5) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна, - відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська,5, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.