Справа № 280/2756/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Справа № 280/2756/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.

представників:

позивача - Маньчина О.О.,

відповідача - Попової І.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (вул. Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49600) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (далі позивач, АТ «ЗФЗ») до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі відповідач, Східне МУ ДПС по роботі з ВПП), в якій позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

№7 від 23.03.2021, яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податків у банку, за листопад 2020 року на суму 62634,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 15658,50 грн.;

№7 від 23.03.2021, яким позивачу було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2020 року на суму 62633,00 грн.,

які були винесені відповідачем на підставі висновків Акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки №122/32-00-07-01-02/00186542 від 19.02.2021.

Крім того, просить судові витрати стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що АТ «ЗФЗ» не допускало порушення вимог п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, оскільки предметом договірних відносин з ТОВ «АГАРТА ЛТД» було не безоплатне передання майна, а виконання підрядних робіт з переробки давальницької сировини за плату, а відтак АТ «ЗФЗ» не зобов`язане нараховувати податкові зобов`язання відповідно вказаного пункту ст. 188 Податкового кодексу України. В зв`язку з відсутністю в діях АТ «ЗФЗ» порушень вимог ст. 188 Податкового кодексу України, позивач не повинен був виписувати та реєструвати в ЄРПН податкові накладні «по операціям безоплатної передачі орендованого майна», оскільки таких не проводив, а відтак АТ «ЗФЗ» не допускало порушення вимог п. 201.1., п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України. На підставі викладеного вважає, що висновки Акту перевірки про порушення АТ «ЗФЗ» вимог ст. 44, 188, 200, 201 Податкового кодексу України, при веденні податкового обліку та декларуванні бюджетного відшкодування з ПДВ у листопаді 2020 року, в зв`язку із проведенням господарських операцій з контрагентом ТОВ «АГАРТА ЛТД», є помилковими, необґрунтованими та незаконними. В зв`язку з чим, спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою від 12.04.2021 у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 12.05.2021.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив в якому посилається на те, що прийняті податкові повідомлення - рішення є законними та обґрунтованими, адже при укладені угоди між AT «ЗФЗ» та ТОВ «АГАРТА ЛТД» у позивача виникли зобов`язання надати та зареєструвати податкові накладні за надання в оренду майна, що ним не було виконано. Податкові повідомлення-рішення зменшують суму бюджетного відшкодування та від`ємного значення, адже позивач ставить суму до кредиту, котру не використовував, не реалізовував, а це робив інший суб`єкт господарювання на безоплатній основі. Вважає, що у позивача були відсутні затрати по цим правовідносинам, і, як наслідок, право на віднесення цих сум до кредиту, а потім і до сум від`ємного значення та бюджетного відшкодування. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

12.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, аналогічна за змістом позовній заяві.

Протокольною ухвалою від 12.05.2021 підготовче засідання відкладалось до 26.05.2021.

19.05.2015 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях податковий орган посилається на те, що в порушення пп.14.1.13, пп. 14.1.71 п. 14.1 ст.14, п.188.1 ст.188, п.201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 зі змінами та доповненнями, АТ «ЗФЗ» занижено базу оподаткування операцій з безоплатної передачі орендованого майна на території України, в результаті чого занижено рядок 9 «Податкові зобов`язання» на загальну суму 125267 грн. Крім того, в порушення пп.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, АТ «ЗФЗ» не складені та не зареєстровані податкові накладні за вересень, жовтень, листопад 2020 року по операціям з безоплатної передачі орендованого майна. В зв`язку з чим вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені законно та обґрунтовано.

Протокольною ухвалою від 26.05.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 03.06.2021.

Протокольною ухвалою від 03.06.2021 судове засідання відкладалось до 09.06.2021.

09.06.2021, у судовому засіданні, представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 09.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

В період з 25.01.2021 по 12.02.2021 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка АТ «ЗФЗ» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складено Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки №122/32-00-07-0102/00186542 від 19.02.2021 (далі Акт перевірки).

На сторінці 21 Акту перевірки наведено наступний висновок:

Перевіркою встановлено порушення:

Пункт 44. ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Кодексу, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на загальну суму 62634 грн., у тому числі по періодам:

- листопад 2020 року на суму 62634 грн.

Пункт 200.1 абз. в) п. 200.4 ст. 200 Кодексу, внаслідок чого підприємством завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 62633 грн.

Пункт 201.10. ст. 201 ПКУ, оскільки ним несвоєчасно зареєстровані податкові накладні, які включені до складу податкових зобов`язань за вересень, жовтень 2020 року.

Підпункт 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПКУ оскільки ним не складені та не зареєстровані податкові накладні за вересень, жовтень, листопад 2020 року.

Наведені висновки акту перевірки ґрунтуються на наступному.

На сторінках 6-7 Акту перевірки вказується:

«Проведеною вибірковою перевіркою задекларованих АТ «ЗФЗ» у рядку 1.1 (колонка Б) Декларації з ПДВ «операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, окрім ввезення товарів на митну територію України» показників:

- за період 01.11.2020 по 30.11.2020 в сумі 42578967 грн.,

- на підставі документів, перелік яких наведено в додатку №1 до Акту перевірки, встановлено їх заниження на загальну суму 125267 грн. у тому числі по періодам:

1) вересень 2020 року - на 29894 грн. (в складі рядка 16.1 декларації за листопад 2020 року);

2) жовтень 2020 року - на 32740 грн. (в складі рядка 16.1 декларації за листопад 2020 року);

3) листопад 2020 року - на 62633 грн.

Перевіркою встановлено, що в порушення п.п. 14.1.13, п.п. 14.1.71, п. 14.1. ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПКУ, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 зі змінами та доповненнями, АТ «ЗФЗ» занижено базу оподаткування операцій з безоплатної передачі орендованого майна на території України, в результаті чого занижено рядок 9 «Податкові зобов`язання» на загальну суму 125267грн., у тому числі по періодах:

- вересень 2020 року - на 29894 грн. (в складі рядка 16.1 декларації);

- жовтень 2020 року - на 32740 грн. (в складі рядка 16.1 декларації);

- листопад 2020 року - на 62633 грн.».

04.03.2021 АТ «ЗФЗ» подало заперечення на висновки Акту перевірки.

22.03.2021 АТ «ЗФЗ» отримало від Східного МУ ДПС по роботі з ВПП лист «Про розгляд заперечень» №84/32-00-07-01-02-09 від 18.03.2021, згідно з яким вимоги викладені в письмових запереченнях позивача були залишені без задоволення.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення:

№7 від 23.03.2021, яким АТ «ЗФЗ» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податку у банку, за листопад 2020 року на суму 62634,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 15658,50 грн.

№7 від 23.03.2021, яким АТ «ЗФЗ» було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2020 року на суму 62633,00 грн.

Вважаючи, що висновки, викладені в Акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать чинному законодавству України і є безпідставними, внаслідок чого спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Матеріалами справи та Актом перевірки було встановлено, що між А`Г «ЗФЗ» та ПАТ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» було укладено договір оренди №06160728 від 16.12.2016.

У відповідності із умовами вказаного договору оренди ПАТ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» передало в користування АТ «ЗФЗ» земельну ділянку та рухоме майно для переробки відходів промислового виробництва, з подальшим вивезенням отриманого корисного продукту власними силами, або з залученням третіх осіб за плату.

В свою чергу АТ «ЗФЗ» з метою забезпечення виконання робіт по збагаченню шлаку сталеплавильного (фр. 0-250), але з використанням обладнання (рухомого майна) отриманого від ПАТ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ», було укладено договір підряду із ТОВ «АГАРТА ЛТД» №444 від 01.06.2018. Предметом вказаного договору підряду, укладеного із ТОВ «АГАРТА ЛТД», було виконання робіт по збагаченню шлаку сталеплавильного (фр. 0-250).

За умовами договору №444 від 01.06.2018, передача АТ «ЗФЗ» майна (отриманого по договору оренди №06160728 від 16.12.2016 від ПАТ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА») на адресу ТОВ «АГАРТА ЛТД» відбулася на безоплатній основі.

Суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно з вимогами абз. 1-2 п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни) (….).

Відповідно до абз.1 п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністрів фінансів України від 31.12.2015 №1307 зі змінами та доповненнями «У разі постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/і юс луг (зокрема, якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, звичайної ціни самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необоротних активів і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання/звичайна ціна/балансова (залишкова) вартість перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання), постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання/звичайної ціни/балансової (залишкової) вартості над фактичною ціною, або може скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо за кожною операцією з постачання товарів/послуг.

У податковій накладній (в тому числі зведеній), яка складена на суму такого перевищення, робиться позначка відповідно до пункту 8 цього Порядку (15 - Складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання). Така податкова накладна отримувачу (покупцю) не надається. При цьому у рядках такої податкової накладної, відведених для зазначення даних покупця, постачальник (продавець) зазначає власні дані.

Слід зазначити, що АТ «ЗФЗ» у вересні, жовтні та листопаді 2020 року проводило господарські операції із ТОВ «АГАРТА ЛТД» на підставі договору №444 від 01.06.2018, а саме ТОВ «АГАРТА ЛТД» виконувало роботи по збагаченню шлаку сталеплавильного, який належав АТ «ЗФЗ».

Згідно додаткової угоди №15 до договору №444 від 01.06.2018р. ТОВ «АГАРТА ЛТД» зобов`язується виконати роботи по збагаченню шлаку сталеплавильного (фр. 0-250) за плату з метою отримання корисного продукту. Після збагачення, шлак сталеплавильний повертається АТ «ЗФЗ».

Для збагачення шлаку сталеплавильного (фр. 0-250), АТ «ЗФЗ» передавав ТОВ «АГАРТА ЛТД» устаткування, що знаходиться на майданчику відвалів у Балці «Середня».

Після закінчення строку дії Договору ТОВ «АГАРТА ЛТД» зобов`язане поверну обладнання АТ «ЗФЗ».

Тобто, ТОВ «АГАРТА ЛТД» здійснює збагачення шлаку сталеплавильного, що є власністю АТ «ЗФЗ», на території і обладнані наданих АТ «ЗФЗ», виключно для виконання робіт передбачених договором №444 від 01.06.2018 за фіксовану плату.

Договір на виконання робіт по збагаченню шлаку сталеплавильного за своєю природою відповідає договору підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій страх і ризик виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу ( ч. 1 ст. 837 ЦК України).

За загальним правилом договору підряду, що випливає з ч. 1 ст. 839 ЦК України, підрядні роботи виконуються з матеріалів та засобами підрядника, якщо інше не встановлено договором.

Диспозитивність норми ст. 839 ЦК України (тобто застереження - якщо інше не встановлено договором) дозволяє встановити в договорі інші умови і для засобів виробництва, що використовуються для виконання робіт.

З точки зору норм ПК України роботи за договором №444 від 01.06.2018 слід класифікувати як операції з давальницькою сировиною.

Згідно пп. 14.1.134 п. 14.1 ст.14 ПК України операція з давальницькою сировиною - операція з переробки (обробки, збагачення чи використання) давальницької сировини (незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій)) з метою одержання готової продукції за відповідну плату. До операцій з давальницькою сировиною належать операції, в яких сировина замовника на конкретному етапі її переробки становить не менш як 20 відсотків загальної вартості готової продукції.

Відповідно до пп. 14.1.41 п.14.1 ст. 14 ПК України давальницька сировина - сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, що є власністю одного суб`єкта господарювання (замовника) і передаються іншому суб`єкту господарювання (виробнику) для виробництва готової продукції, з подальшим переданням або поверненням такої продукції або її частини їх власникові або за його дорученням іншій особі.

Отже, зі змісту договору №444 від 01.06.2018 вбачається, що АТ «ЗФЗ» не надавало на адресу ТОВ «АГАРТА ЛТД» безоплатних послуг, проте ТОВ «АГАРТА ЛТД» виконувала роботи по збагаченню шлаку сталеплавильного, який є власністю АТ «ЗФЗ» з використанням устаткування переданого АТ «ЗФЗ», і подальшим переданням сировини АТ «ЗФЗ».

Таким чином, суд вважає, що АТ «ЗФЗ» не допускало порушення вимог п. 188.1 ст. 188 ПК України, оскільки предметом договірних відносин було не «безоплатне передання майна», а виконання підрядних робіт з переробки давальницької сировини за плату, а відтак АТ «ЗФЗ» не було зобов`язане нараховувати податкові зобов`язання відповідно вказаного пункту ст. 188 ПК України.

В зв`язку з відсутністю в діях АТ «ЗФЗ» порушень вимог ст. 188 ПК України, АТ «ЗФЗ» не повинно було виписувати та реєструвати в ЄРПН податкові накладні «по операціям безоплатної передачі орендованого майна», оскільки таких не проводило, а відтак позивачем не було допущено порушення вимог п. 201.1., п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Як вже зазначалось вище, з матеріалів справи вбачається, що АТ «ЗФЗ» не проводило окремих операцій з безоплатної передачі майна (обладнання) на користь ТОВ «АГАРТА ЛТД», оскільки таке обладнання передавалося відповідно до умов договору підряду (переробки давальницької сировини) №444 від 01.06.2018, який передбачав оплату на користь ТОВ «АГАРТА ЛТД» за виконані роботи (надані послуги) та повернення обладнання після виконання робіт.

Щодо висновку про порушення позивачем п. 44.1 ст. 44 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону (тут та надалі - в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частин 1 та 2 ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У свою чергу, згідно ч. 3 ст. 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Під час перевірки було досліджено та описано в Акті перевірки первинні документи, які були складені та оформлені АТ «ЗФЗ» в зв`язку із здійсненням описаних господарських операцій. При цьому перевіркою не було встановлено відсутність тих чи інших первинних документів, не було встановлено порушення вимог ведення бухгалтерського чи податкового обліку в частині облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єкту оподаткування ПДВ.

Доказів іншого відповідачем, під час розгляду справи, не надано.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Позиція ЄСПЛ щодо захисту прав суб`єктів господарювання від незаконних дій контролюючого органу полягає у наступному:

Рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03):

«...при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими» (п. 53).

Утім наведені в Акті перевірки висновки базуються лише на припущеннях відповідача та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Рішення по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97):

«...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління» (п. 110).

У той же час відповідач не довів правомірність прийняття ним спірних податкових повідомлень-рішень.

Рішення по справі ВАТ «Нефтяная компания ЮКОС» проти РФ (Заява №14092/04):

«...перша і сама важлива вимога статті 1 Протоколу №2 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в безперешкодне користування власністю повинне бути законним, тобто втручання має відповідати національному законодавству і бути достатньо зрозумілим, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій» (п. 559).

Відповідач, в даному випадку, безпідставно здійснює втручання у володіння майном позивача та безпідставно зменшує бюджетне відшкодування ПДВ лише на підставі припущень.

Отже, в рішеннях ЄСПЛ, на противагу позиції відповідача, декларується неприпустимість втручання податкового органу у майнові права платника податків, зокрема, безпідставного позбавлення права на бюджетне відшкодування, оскільки таке втручання має бути законним і забезпечувати баланс інтересів обох сторін.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

ЄСПЛ у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті податкових повідомлень-рішень дотримано не було.

Отже, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, що зумовлює висновок суду про задоволення позовних вимог АТ «ЗФЗ».

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (вул. Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49600) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.03.2021 №7 та №7, прийняті Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (вул. Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035, ) за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49600, код ЄДРПОУ ВП 43968079) судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «06» серпня 2021 року.

Суддя Р.В. Кисіль