Справа № 620/7155/21
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року Чернігів Справа № 620/7155/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Сороки Тетяни Олександрівни, заступника начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Юрченко Ірини Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Сороки Тетяни Олександрівни, заступника начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Юрченко Ірини Михайлівни, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 26.04.2021, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до зарахованих до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в МВТУ імені Н.Е. Баумана з 01.09.1978 до 09.07.1981, періоду роботи з пільговим обчисленням стажу з 09.10.1985 до 09.10.1988 на Амурському целюлозно-картонному комбінаті в місті Амурськ Хабаровського краю та зарахованому стажу за роботу в Україні з 01.10.1996 до 07.01.2010 в загальному розмірі 20 років 6 місяців 24 дня додатково зарахувати період навчання в Московському лісотехнічному інституті з 01.09.1981 до 05.07.1985, періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.01.1986 з 09.11.1988 до 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер», з 12.12.1989 до 17.12.1991 в кооперативі «Комп`ютер-центр», з 23.12.1991 до 05.04.1994 на Хімічному заводі «Полімер», з 05.04.1994 до 16.09.1996 в Амурській філії комерційного банку «Дальпрогрес» та враховувати трудовий стаж в межах періоду з 09.11.1988 до 16.09.1996 за роботу на підприємствах в місті Амурськ Хабаровського краю, прирівняному до районів Крайньої Півночі в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, якого достатньо для призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути звернення позивача про призначення пенсії за віком з 02.01.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити позивачу визначені законодавством з 03.01.2021 підвищення пенсії за віком та провести виплати нарахованих сум пенсії, не отримані з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

- визнати протиправними дії службових осіб відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову позивачу в прийнятті заяви та документів для призначення пенсії за віком з 04.01.2021;

- стягнути з начальника Сороки Тетяни Олександрівни відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 475,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.;

- стягнути з заступника начальника Юрченко Ірини Михайлівни відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 475,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що управління ПФУ незаконно не врахувало до страхового стажу період навчання в Московському лісотехнічному інституті (нині Митищинська філія Московського державного технічного університету імені Н.Е. Баумана), період трудової діяльності в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі СРСР з 09.11.1988 до 16.09.1996 та пільговий стаж у період з 09.11.1988 до 16.09.1996. Вважає, що заступник начальника Юрченко І.М. та начальник Сорока Т.О. відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області умисно завдають громадянам України похилого віку матеріальні збитки та моральну шкоду внаслідок несвоєчасного та неповного надання соціальних послуг, призначення та виплати пенсій, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», умисно примушують своїх підлеглих не приймати документи для призначення пенсії та вирішувати всі питання в усному порядку з метою позбавлення громадян похилого віку захисту в суді, умисно змушують громадян України робити те, що вони робити не зобов`язані, умисно позбавляють їх призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало відзив на позов, в якому просило відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначило, що період навчання позивача з 01.09.1981 по 05.07.1985 не підтверджено жодним з наданих позивачем документів. Період роботи з 09.11.1988 до 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер» не було зараховано у зв`язку з наявністю в договорі від 17.12.1988 № 12 виправлення дати закінчення договору, уточнююча довідка позивачем не надавалась. Зазначає, що страховий стаж за період роботи з 23.11.1991 по 23.12.1994 на підставі трудового договору, наданого Хімічним заводом «Полімер» не має правових підстав, оскільки період роботи вказано іншою кольоровою ручкою та іншим почерком, відсутня дата підписання договору, а період роботи з 05.04.1994 до 16.09.1996 зарахований Головним управлінням. Вказує, що вимога позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити визначені законодавством з 03.01.2021 підвищення пенсії за віком та провести виплати нарахованих сум пенсії, не отримані з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, є передчасною, оскільки позивачу пенсія не призначена. Зазначає, що позивачем не надано доказів спричинення моральних страждань діями Головного управління чи іншими працівниками Головного управління, матеріальні збитки позивача також не підтверджуються документально.

Начальником відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Сорокою Тетяною Олександрівною та заступником начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Юрченко Іриною Михайлівною були подані відзиви, в яких просили відмовити в задоволенні позову, вказали, що при зверненні до сервісного центру позивачу надавалась необхідна допомога щодо підтвердження страхового стажу. Вказують, що як працівники Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не можуть бути відповідачами у даній справі, а позовна вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною, матеріальні збитки позивача не підтверджуються документально.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком (а.с. 75-76 та їх звороти).

Листом від 26.04.2021 № 2500-0205-8/22930 відповідач повідомив позивача, що відповідно до наданих документів та на підставі статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж позивача складає 20 років 05 місяців 24 дні, врахувати страховий стаж за період з 09.11.1988 по 08.11.1991 на підставі трудового договору від 17.12.1988 № 12, наданого Хімічним заводом «Полімор», не можливо, так як в вищезазначеній довідці є виправлення дати закінчення договору, врахувати страховий стаж за період з 23.11.1991 по 23.12.1994 на підставі трудового договору, наданого Хімічним заводом «Полімор», не можливо, так як в вищезазначеній довідці період роботи вказано іншою кольоровою ручкою та іншим почерком, відсутня дата заключення трудового договору (а.с. 96).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (далі - в редакції, чинній на час внесення спірних записів в трудову книжку).

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 352/1612/15а, від 10.09.2019 у справі № 348/2208/16-а та від 18.06.2020 у справі № 537/1415/17.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Як встановлено судом, відповідачем не було зараховано до страхового стажу період навчання позивача з 01.09.1981 по 05.07.1985, період роботи з 09.11.1988 по 12.09.1989, з 23.11.1991 по 05.04.1994 на Хімічному заводі «Полімер», період роботи з 12.12.1989 до 17.12.1991 в кооперативі «Комп`ютер-центр».

Відповідач вказує про зарахування до стажу періоду роботи позивача з 05.04.1994 до 16.09.1996 в Амурській філії комерційного банку «Дальпрогрес», однак надані копії матеріалів пенсійної справи позивача не містять інформації про зарахування вказаного періоду до страхового стажу, що також підтверджується розрахунком стажу позивача (зворот а.с. 22).

Водночас, судом було встановлено, що в трудовій книжці позивача є записи № 1 про навчання з 01.09.1978 по 02.07.1985 в Московському лісотехнічному інституті, № 6, №7 про роботу позивача з 09.11.1988 по 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер», № 8, № 9 про роботу з 12.12.1989 по 17.12.1991 в кооперативі «Комп`ютер-центр», № 10, № 11, № 12 про роботу з 23.11.1991 по 05.04.1994 на Хімічному заводі «Полімер» та № 13, № 14 про роботу з 05.04.1994 по 16.09.1996 в Амурській філії комерційного банку «Дальпрогрес» (а.с. 26-31).

Період навчання позивача підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 (а.с. 32-33).

Період роботи позивача на Хімічному заводі «Полімер» також підтверджується відповідними трудовими договорами (а.с. 90-93).

Посилання відповідача на неточності в трудових договорах, укладених з Хімічним заводом «Полімер», судом не приймаються до уваги, оскільки вказані помилки не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним стажу, а відмова відповідача в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 висловив позицію, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави не приймати до уваги вказані записи трудової книжки позивача, а також диплому про освіту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що період навчання з 01.09.1978 по 02.07.1985 в Московському лісотехнічному інституті, періоди роботи позивача з 09.11.1988 по 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер», з 12.12.1989 по 17.12.1991 в кооперативі «Комп`ютер-центр», з 23.11.1991 по 05.04.1994 на Хімічному заводі «Полімер» та з 05.04.1994 по 16.09.1996 в Амурській філії комерційного банку «Дальпрогрес», які не були зараховані відповідачем до стажу позивача, підтверджуються дипломом серії НОМЕР_2 та записами його трудової книжки.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема, пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Аналогічні положення містить стаття 45 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 3, 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, керуючись верховенством права, частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформленого листом від 26.04.2021 № 2500-0205-8/22930, про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Московському лісотехнічному інституті з 01.09.1981 по 05.07.1985, періоди роботи з 09.11.1988 по 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер», з 12.12.1989 по 17.12.1991 в кооперативі «Комп`ютер-центр», з 23.12.1991 по 05.04.1994 на Хімічному заводі «Полімер», з 05.04.1994 по 16.09.1996 в Амурській філії комерційного банку «Дальпрогрес», здійснивши зарахування періоду роботи у районах Крайньої Півночі з 09.11.1988 до 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер» та з 12.12.1989 по 31.12.1990 в кооперативі «Комп`ютер-центр» у пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити позивачу пенсію за віком з 02.01.2021.

Що стосується визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991, то Законами України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено пільг при його обчисленні.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу і в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду від 07.08.1996 № 10-3).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №352/1612/15а, від 19.09.2019 у справі № 348/2208/16-а, від 08.07.2021 у справі № 459/2778/16-а.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути звернення позивача про призначення пенсії за віком з 02.01.2021, то суд зазначає, що в цій частині права позивача захищені шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком з 02.01.2021.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачу визначені законодавством з 03.01.2021 підвищення пенсії за віком та провести виплати нарахованих сум пенсії, не отримані з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, то суд звертає увагу, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи та призначення пенсії, а тому вищевказана вимога є похідною і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на призначення пенсії.

Так, спору щодо здійснення підвищення пенсії за віком та проведення виплати нарахованих сум пенсії, не отриманих з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні призначення пенсії будуть порушені.

Таким чином, враховуючи, що оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій службових осіб відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову позивачу в прийнятті заяви та документів для призначення пенсії за віком з 04.01.2021, то суд зазначає наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суті позовних вимог, суд зазначає, що в межах даної справи судом не встановлено наявність порушеного права позивача в частині відмови в прийнятті заяви та документів для призначення пенсії за віком з 04.01.2021, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вищевказаної позовної вимоги, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з начальника Сороки Тетяни Олександрівни відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та заступника начальника Юрченко Ірини Михайлівни відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків в сумі 475,00 грн. та моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. з кожної, то суд зазначає наступне.

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити насамперед: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування шкоди.

Однак позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю начальника Сороки Тетяни Олександрівни відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та заступника начальника Юрченко Ірини Михайлівни відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області йому заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою; яким чином позивач оцінив заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходив.

Також позивачем не підтверджено належними доказами заподіяння йому матеріальної шкоди.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

У зв`язку зі звільненням ухвалою суду від 05.07.2021 позивача від сплати судового збору за подання позову у даній справі, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ), начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Сороки Тетяни Олександрівни (вул. Івана Мазепи, 19, каб. 403, м. Чернігів), заступника начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Юрченко Ірини Михайлівни (вул. Івана Мазепи, 19, каб. 116, м. Чернігів) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформленого листом від 26.04.2021 № 2500-0205-8/22930, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Московському лісотехнічному інституті з 01.09.1981 по 05.07.1985, періоди роботи з 09.11.1988 по 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер», з 12.12.1989 по 17.12.1991 в кооперативі «Комп`ютер-центр», з 23.12.1991 по 05.04.1994 на Хімічному заводі «Полімер», з 05.04.1994 по 16.09.1996 в Амурській філії комерційного банку «Дальпрогрес», здійснивши зарахування періоду роботи у районах Крайньої Півночі з 09.11.1988 до 12.09.1989 на Хімічному заводі «Полімер» та з 12.12.1989 по 31.12.1990 в кооперативі «Комп`ютер-центр» у пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.01.2021.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.08.2021.

Суддя Н.М. Баргаміна