Справа № 679/492/21
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/11/2021
Справа № 679/492/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Плазій Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Ситарчука Олега Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 представник позивача - адвокат Огойко А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 113040 від 01 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 01 квітня 2021 року постановою інспектора сектора реагування патрульної поліції Відділення поліції №3 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Ситарчуком О.В. винесено постанову серії БАВ № про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що 16 березня 2021 року о 00 год. 12 хв. в с.Вельбівно по вул.Гетьманській ОСОБА_1 керував автомобілем марки Audi 80, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила користування попереджувальними сигналами, а саме: під час повороту не увімкнув покажчик повороту руху, чим порушив п.п. «б» п. 9.2 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

Копію оскаржуваної постанови Позивач отримав 01 квітня 2021 року у Відділенні поліції №3 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, де відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тому, ця позовна заява подається за допомогою поштового зв`язку в порядку та строки, передбачені статтями 120, 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач вважає означену постанову Відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Відповідачем не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен Позивач в його вчиненні, а також не з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Разом з тим представник позивача ОСОБА_1 адвокат Огойко А.А. зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в ній відсутня інформація про будь-який доказ, на якому ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У позові представник вказує, що оскільки в оскаржувані й постанові не наведено жодного доказу вини ОСОБА_1 у скоєнні вказаного правопорушення, в тому числі не зазначено жодних відомостей про фіксування події на будь-який технічний засіб, то слід дійти висновку про протиправність останньої.

Крім того, представник позивача звертає увагу на те, що станом на 16 березня 2021 року і до тепер в користуванні ОСОБА_1 ніколи не перебував автомобіль марки «Audi 80», державний номерний знак НОМЕР_1 . В тимчасовому користуванні останнього наявний лише автомобіль «Audi А-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується реєстраційним документом серії НОМЕР_2 .

За вказаних обставин представник позивача просить скасувати постанову серії БАВ №113040 від 01 квітня 2021 року винесену інспектором сектора реагування патрульної поліції Відділення поліції №3 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Ситарчуком О.В., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, якою застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень, та закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 квітня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

05 травня 2021 року представником відповідача подано до суду заяву про те, що Управління патрульної поліції в Рівненській області є неналежним відповідачем у справі.

13 травня 2021 року представник позивача звернувся до суду з заявою про заміну відповідача. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року замінено відповідача на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Рівненській області.

02 серпня 2021 року представник позивача подав до суду заяву про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення, не з`явилися. Останній 02 серпня 2021 року подав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача, в ній же зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Суд, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача, дослідивши та оцінивши докази, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ № 113040 від 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

ОСОБА_1 вказуючи на протиправність дій відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, яка передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В той же час, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено що, ОСОБА_1 , 16 березня 2021 року о 00 год. 12 хв. в с.Вельбівно по вул. Гетьманській керував автомобілем марки Аudi 80, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила користування попереджувальними сигналами, а саме: під час повороту не увімкнув покажчик повороту руху, чим порушив п.п.«б» п.9.2 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Однак, відповідачем не надано до суду жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис, покази свідків тощо).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доводів позивача.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ч. 2 ст. 77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як передбачено ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, з врахуванням того, що позов ОСОБА_1 судом задоволено повністю, тому на користь останнього необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 454 гривні, сплачений згідно квитанції № МСЕ0-Е52Х-6ХА4-0Н25 від 12 квітня 2021 року.

Щодо заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 500 гривень, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч. ч. 3-5 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Судом встановлено, що 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Огойком А.А. договір про надання правової (правничої) допомоги. Пунктом 3.1. даного договору визначено, що за надання правової (правничої) допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 500 гривень.

Таким чином, розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного ч. 4 ст.134 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: акт прийому-передачі послуг від 29 липня 2021 року в якому зазначено найменування послуги, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12 квітня 2021 року серії АА №105741 ОСОБА_1 адвокатом Огойком А.А., квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 29 липня 2021 року, яка містить дані про отримання адвокатом Огойком А.А. від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 500 гривень, що вказує про виконання позивачем зобов`язання договору від 12 квітня 2021 року.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/7375/18.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст. 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суть виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 500 гривень є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

При цьому, варто зауважити, що відповідачі не заявляли клопотань про необґрунтованість та неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, жодних обґрунтувань щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу не висловлювали та клопотання у порядку ст. 134 КАС України щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з доказами необґрунтованості понесених позивачем витрат не надавали, тому суд не застосовує наслідків, передбачених положенням ч. 6 ст. 134 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Ситарчука Олега Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора відділення поліції №3 Острозького районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Ситарчука Олега Володимировичасерії БАВ №113040 від 01 квітня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 454 гривні 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 гривень, всього 954 (дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

- ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

- Головне управління Національної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: 33000, м. Рівне, вул. Миколи Хвильового, 2, ;

- інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Ситарчук Олег Володимирович, місцезнаходження: 35800, Рівненська область, м.строг, просп. Незалежності, 48.

Повне рішення суду складено 02 серпня 2021 року.

Головуючий Р.М. Стасюк