Справа № 420/7836/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7836/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить: - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення при звільненні розрахунку вислуги років в пільговому обчисленні; - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення повного розрахунку при звільненні з військової служби в частині невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 08.06.2021 року поновлений ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У позові позивач зазначив, що він проходив військову службу у Збройних Силах України.

18.06.2018 його звільнено з військової служби згідно із пп. «а» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту та 27.06.2018 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в/ч.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення п.234 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, йому перед звільненням не була доведена інформація про обрахунок вислуги років в пільговому обчисленні, а також всупереч п.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не виплачена одноразова грошова допомога.

З метою захисту свого порушеного права він звертався до відповідача із відповідними запитами, но відповіді не отримав.

Позивач вказує, що не виконання відповідачем п.234 зазначеного Положення, тобто не здійснення розрахунку вислуги років як в календарному, так і в пільговому обчисленні потягло порушення його права на отримання одноразової допомоги, яка нараховується та виплачується при наявності вислуги років більш 10 років.

Згідно наказу №134 від 27.06.2018 про звільнення вислуга років у Збройних Силах становить календарна 08 років 10 місяців. Проте, як вказує позивач, він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідками в/ч, всього в пільговому обчисленні повинно бути розрахована вислуга років 02 роки 02 місяця 11 днів та відповідно він набуває право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні як такий, що має вислугу років більш 10 років, оскільки відповідно до п.2 ст. 15 Закону одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного, грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Законодавець жодних застережень не робить щодо того, яка це повинна бути вислуга, календарна, чи загальна (календарна+пільгова).

В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на практику Верховного Суду, викладену у постановах у справі 806/2104/17 від 11.04.2018 та у справі 822/3008/17 від 24.11.2020.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач відзив на позов до суду не надав.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_2 , а.с.9).

Наказом в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2018 року №134 позивача, звільненого наказом в/ч НОМЕР_3 від 18.06.2018 року №149 у запас зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», визнано таким, що справи та посаду здав та 27.06.2018 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в/ч.

У наказі в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2018 року №134 вказано, що вислуга років у Збройних Силах становить календарна 08 років 10 місяців (а.с.10).

Проте позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції відповідно до довідки від 24.07.2018 №1842 в період з 10.10.2014 по 10.09.2015, довідки від 24.07.2018 №1842 в період з 05.11.2015 по 23.10.2016, довідки від 09.02.2021 №383 в періоди з 08.06.2017 по 30.06.2017, з 03.07.2017 по 16.07.2017, з 05.08.2017 по 04.09.2017, з 02.12.2017 по 25.12.2017, з 25.12.2017 по 19.01.2018, тобто більш двох років, що повинно бути враховано як пільговий стаж.

Позивач вважаючи порушеними його права щодо обчислення вислуги років, а саме не зазначення в наказі при звільненні вислуги років пільгової, що в свою чергу потягло не виплату йому одноразової допомоги при звільненні, звертався до відповідача з відповідними запитами, проте відповіді на них не отримав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Вислуга років обчислюється відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 року №393 (далі Порядок №393).

Згідно з пп.а) п.3 Порядку до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, регламентований, зокрема, Порядок звільнення з військової службт.

Пунктом 234 Подложення визначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби.

Відповідач не надав відзиву на позов та не спростував тверджень позивача про невиконання в/ч НОМЕР_1 вимог п.234 Положення.

Суд вважає, що вказане твердження підтверджується наказом №134 від 27.06.2018 року щодо звільнення позивача, у якому не зазначена вислуга років позивача у пільговому обчисленні, що потягло порушення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Пунктом 10 Порядку №393, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд щодо права військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні виклав наступні правові висновки.

Відповідно до змісту ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Верховний Суд звернув увагу, що ця правова норма не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги та наголосив, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 та від 24.11.2020 у справі №822/3008/17.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виникає у військовослужбовця при наявності вислуги більш 10 років у тому числі у пільговому обчисленні, а не лише у календарному. Календарна вислуга років застосовується для визначення розміру грошової допомоги.

Суд вважає, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо нездійснення позивачу при звільненні розрахунку вислуги років в пільговому обчисленні, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення при звільненні розрахунку вислуги років в пільговому обчисленні підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення при звільненні розрахунку вислуги років в пільговому обчисленні та зобов`язання здійснити позивачу обчислення вислуги років в календарному та пільговому обчисленні станом на час звільнення відповідно до наказу №134 від 27.06.2018 року.

Судом встановлено, що позивач у пільговому обчисленні має більш 10 років.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Правовим висновком суду по даній справі є наявність у позивача ОСОБА_1 права відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на отримання при звільненні з військової служби відповідно до наказу №134 від 27.06.2018 року у зв`язку із закінченням строку контракту одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до з метою ефективного захисту прав виплачується за наявності вислуги 10 років і більше, яка йому не була нарахована та виплачена у зв`язку з не визначенням у наказі вислуги років у пільговому обчисленні.

Оскільки не визначення в наказі при звільненні вислуги років позивача у пільговому обчисленні потягло порушення права на отримання одноразової допомоги суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо одноразової допомоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення розрахунку при звільненні з військової служби в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням правової оцінки, надаї в рішенні суду, вирішити питання щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, звільненого з військової служби наказом в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2018 року №134, передбачену ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.2 ст.73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною1 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення розрахунку вислуги років в пільговому обчисленні при звільненні з військової служби ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 обчислення вислуги років в календарному та пільговому обчисленні станом на час звільнення відповідно до наказу №134 від 27.06.2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення при звільненні з військової служби ОСОБА_1 розрахунку в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 з урахуванням правової оцінки, викладеної в рішенні суду, вирішити питання щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2018 року №134, передбачену ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва