Справа № 367/3875/21
Суддя: Мерзлий Л. В.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №367/3875/21
Провадження № 2-а/367/252/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

при секретарі судових засідань Кузнєцовій П.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Котуха М.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь справу за адміністративним ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу ПП в м. Умань молодшого лейтенанта поліції Бордійчука І.С. про визнання незаконними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу ПП в м. Умань молодшого лейтенанта поліції Бордійчука І.С. про визнання незаконними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовна заява обґрунтована тим, що 18 травня 2021 року, приблизно о 19:00 ОСОБА_1 , рухаючись на транспортному засобі MERCEDES-BENZ R350 номерний знак НОМЕР_1 по трасі М-05 «Київ-Одеса», здійснив зупинку на вимогу поліцейського взводу ПП в м. Умань молодшого лейтенанта поліції Бордійчука Івана Сергійовича.Після довгого намагання вияснити причини зупинки, працівник поліції повідомив, що причиною зупинки було ніби то перевищення швидкості суху на 33 км/год, що зафіксовано на відеоприлад TRUCAM, який той тримав 5 руках при здійснені замірів.В результаті ситуації, що склалася, позивачу було винесено Постанову серії БП18 №476502.Дії поліцейського взводу ПП в м. Умань молодшого лейтенанта поліції Бордійчук Івана Сергійовича з приводу складення Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №476502 від 18.05.2021 року, вважає незаконними, а саму постанову такою, що підлягає скасуванню. Відповідно до Постанови вказано, що позивачем було перевищено швидкість руху на 33 км/год, а також те, що позивач не пред`явив посвідчення водія категорії «В», чим порушив п. 2.4 ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП. Позивач зазначає, що Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України. Крім того, Позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, при цьому Позивач посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 15.03.2019 по справі №686/11314/17. Крім того, вказує про відсутність дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» в місці вимірювання швидкості.

У зв`язку з наведеним, просить визнати дії поліцейського взводу ПП в м. Умань молодшого лейтенанта поліції Бордійчука Івана Сергійовича протиправними. Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №476502 від 18.05.2021 року зач.1. ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Котух М.В. просив в задоволенні позову відмовити у зв`язку з правомірністю винесеної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також, враховуючи поданий відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, наданий для перегляд відеозапис, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2021 о 17 год. 08 хв. поліцейським взводу ПП в м. Умань молодшим лейтенантом поліції Бордійчуком І.С. винесено постанову серії ДП18 № 476502, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 18.05.2021 о 17 год. 08 хв., на автодорозі М-05 Київ-Одеса, керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ R350 (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухався зі швидкістю 83 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», при цьому перевищив встановлену швидкість руху на 33 км/год, чим порушив п. 12.9 б) ПДР України.

Крім того, згідно постанови, позивач відмовився пред`являти посвідчення водія, а тому, згідно ч.2 ст.36 КУпАП, поліцейський, розглядаючи справу відповідно за обидва правопорушення виніс постанову та наклав адміністративне стягнення за порушення п.2.4.а) України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ст. 285 КУпАП поліцейський ознайомив Позивача зі змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручив копію постанови, про що свідчить підпис на постанові.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР, дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» є інформаційно-вказівним знаком та інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відповідно до цього ж розділу ПДР, дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові (у даному випадку - 50 км/год).

Згідно п. 2.3.6) ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 12.9.6) ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред 'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

За приписами пункту 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень пункту 9 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 чітко зазначено, що розгляд справи розпочинається з встановлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Пунктом 5 Розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Частинами 2-5 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП).

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Щодо твердження Позивача про неправомірність використання лазерного вимірювача швидкості TruCam не стаціонарно монтованим способом, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як видно із диспозиції статті, даною статтею встановлюється можливість використання такої техніки, а не безпосередньо обов 'язок.

Слід акцентувати увагу на тому, що в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» під словом «автоматична» розуміється характеристика самого приладу як техніки, а не його режим роботи. Про «автоматичний режим» в ст.40 зазначеного Закону мова не йдеться.

Автоматичний режим роботи відповідної техніки визначається постановою від 10.11.2017 р. №833 «Про функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі», де вказується, що такі технічні засоби (прилади контролю) - це пристрої, що дають змогу в автоматичному режимі здійснювати виявлення та фотозйомку або відеозапис подій, що містять ознаки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та інформація в яких захищена згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах.

Такі технічні засоби входять до системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі (далі - система), визначення терміну якої встановлює, що це - взаємопов`язана сукупність технічних засобів (приладів контролю), програмних і апаратних засобів обробки отриманих за допомогою технічних засобів (приладів контролю) інформаційних файлів та метаданих, обміну з використанням телекомунікаційних мереж інформацією, необхідною для реалізації організаційних і процесуальних заходів під час здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, що функціонує в єдиній інформаційній системі МВС.

До того ж, лазерний вимірювач швидкості TruCam є засобом саме вимірювальної техніки, а не засобом фото-відеофіксації і відповідає вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідно до якого засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Це підтверджується Свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки, Сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Фото- та відеофіксація є допоміжними функціями приладу TruCam. До того ж, функція фото- та відеофіксації описана як в методичних рекомендаціях щодо використання, так і в інструкції з використання.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, прилад також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості в автоматичному режимі. Це підтверджується зокрема офіційним листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», копія якого додається до даного відзиву (лист від 01.10.2019 р. №22-38/49).

Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання (cm.cm.17, 22, 32).

Така правова позиція, викладена, зокрема ,у постановах Першого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 р. по справі №234/17178/18; Третього апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 р. по справі №389/2084/19, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2019 р. по справі №159/6131/19, підтверджує правомірність застосування/використання лазерного вимірювача швидкості TruCam поліцейськими.

Щодо тверджень Позивача про відсутність дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» в місці вимірювання швидкості, суд вказує про те, що Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 13.09.2017 по справі № 285/345/17 зазначив, що сам по собі факт візуального несприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР, оскільки, є наслідком взаємодії як об`єктивних явиш природи (погодні умови, освітлення, тощо) так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність уважно спостерігати за нею).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог щодо притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності покладається на суб`єкта владних повноважень, що вчиняє дані дії, неприпустиме перекладання на особу, що притягнута до відповідальності обов`язку по доказуванню своєї невинуватості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 9, 126, 222, 247, 268, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 77, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу ПП в м. Умань молодшого лейтенанта поліції Бордійчука І.С. про визнання незаконними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності- відмовити.

Повний текст судового рішення складено 04.08.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий