Справа № 320/11736/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Лапій С.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;
за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року (розглянута за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , третя особа: командування Повітряних Сил Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів, рішення, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач 1), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2020 № 194;
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2020 № 238 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності;
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 про позбавлення його частини грошового забезпечення у зв`язку з виданням наказу Військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2020 № 238;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити кошти, яких його позбавлено внаслідок видання наказу Військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2020 № 238;
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 під час розгляду скарги протиправною та зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 встановити у підлеглих військових частинах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 такий порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 22 по 24 серпня 2020 року (вихідні дні) перебував на службі і виконував службові обов`язки, у зв`язку з цим 25.08.2020 мав право на вихідний день. З метою отримання дозволу на вихідний день він звернувся до безпосереднього свого начальника з рапортом від 25.08.2020 та повідомив про намір у вихідний день виїхати за межі гарнізону. Під час його перебування за межами гарнізону у вихідний день 25.08.2020 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 25.08.2020 № 194, в якому зазначено про його відсутність на службі без поважних причин та призначено службове розслідування за даним фактом.
На підставі службового розслідування відповідачем видано наказ від 20.10.2020 № 238 «Про результати службового розслідування», яким йому оголошено сувору догану.
Позивач вважає зазначені накази протиправними та просить їх скасувати.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Васильків Київської області на посаді заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення.
Військова частина НОМЕР_1 підпорядкована військовим частинам НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .
Позивачем 25.08.2020 подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про надання йому вихідного дня 25.08.2020 у зв`язку з тим, що 22.08.2020 він виконував службові обов`язки.
Не отримавши письмового дозволу, позивач 25.08.2020 о 08 год 10 хв вийшов за межі території військової частини НОМЕР_1 .
Згідно рапорту начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 25.08.2020 № 884 заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 близько 08 год 10 хв вийшов за територію військової частини НОМЕР_1 та був відсутній на службі більше трьох годин.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.08.2020 № 194 «Про призначення службового розслідування за фактом відсутності на службі майора ОСОБА_1 більше трьох годин 25.08.2020 року» призначено службове розслідування. Розслідування проведено начальником штабу - першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 у встановленому порядку.
Позивач 08.09.2020 звернувся до Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України зі скаргою, у якій просив визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2020 № 194 протиправним та скасувати його.
Листом від 28.09.2020 військова частина НОМЕР_3 повідомила позивача, що за результатами перевірки підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2020 № 194 «Про призначення службового розслідування» не вбачається.
Службове розслідування проводилося з 25.08.2020 по 20.10.2020.
За результатами службового розслідування 20.10.2020 складено акт проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі більше трьох годин заступника командира з морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_1 . З даним актом позивач ознайомлений 20.10.2020, що підтверджується його особистим підписом.
Як слідує з матеріалів службового розслідування, в період з 09 год. 00 хв. 23.08.2020 по 09 год. 00 хв. 24.08.2020 заступник командира з морально-психологічного забезпечення майор ОСОБА_1 виконував обов`язки чергового інженера у складі чергової бойової обслуги військової частини НОМЕР_1 та був відповідальний за контроль виконання заходів повсякденної діяльності. Таким чином, майор ОСОБА_1 за чергування у період з 09 год. 00 хв. 23.08.2020 по 09.год 00 хв. 24.08.2020 належить надати відпочинок згідно ст. 335 р. 9 ч. 3 Статуту Внутрішньої Служби. Дозволу на вихідні дні згідно рапорту вх. №870 від 25.08.2020 року заступника командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 не надавав у зв`язку з тим, що за 23.08.2020 року були підстави для надання часу для відпочинку, а за 24.08.2020 року не було, тому командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_3 для визначення правомірності даної вимоги направив рапорт по команді до юридичної групи військової частини НОМЕР_2 .
Інформацію про те, що командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_3 не надав дозвіл на відпочинок заступнику командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_1 , було доведено начальником штабу першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 по телефону у зв`язку з тим, що рапорт на вихідні дні був написаний 25.08.2020 року і цього ж дня о 08 год 15 хв заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 залишив з територію військової частини НОМЕР_1 , не дочекавшись рішення командира частини.
Під час телефонної розмови позивача було повідомлено, що командир військової частини підполковник ОСОБА_3 викликає його до місця служби. Позивач відповів, що на даний час не може виконати розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 тому, що на той час направлявся в м. Богодухів Харківської області та не має можливості швидко повернутися до місця служби.
Згідно рапортів старшого солдата ОСОБА_4 , старшого солдата ОСОБА_5 , капітана ОСОБА_6 від 16.09.2020 № 952, №954 та №948 заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 25.08.2020 о 08 год 15 хв залишив територію військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до рапортів старшого солдата ОСОБА_7 та солдата ОСОБА_8 від 16.09.2020 № 949 та №950, заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 у період з 09 год. 00 хв. 25.08.2020 по 09 год. 00 хв. 26.08.2020 до військової частини не заходив та не виходив з неї.
Згідно рапортів старшого солдата ОСОБА_9 та старшого солдата ОСОБА_10 від 16.09.2020 № 951 та № 953, заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 26.08.2020 о 21 год. 30 хв. зайшов на територію військової частини та о 22 год 00 хв вийшов за її межі.
Відповідно до рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_11 , заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 на ранковому шикуванні 26.08.2020 о 08 год. 00 хв. та на шикуванні о 17 год. 00 хв. 26.08.2020 був відсутній. На територію військової частини заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 прибув близько 21 год. 30 хв. 26.08.2020.
Як слідує з пояснень позивача склад правопорушення «Самовільне залишення військової частини або місця служби» він заперечує. За 32 роки служби в Збройних силах України самовільно залишати військову частину наміру не мав.
Позивачем подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 07.10.2020, у якому він просив закрити дисциплінарне провадження та долучити даний рапорт із інформацією, що надійде з ЦУ ВСП, до матеріалів службового розслідування.
За результатами розгляду рапорта позивача від 07.10.2020 начальник штабу перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 майор Дєєв Р. листом від 16.10.2020 № 1038 повідомив, що до ЦУ ВСП його було направлено для встановлення у діях ознак адміністративного правопорушення.
Не встановлення посадовими особами ЦУ ВСП у його діях ознак адміністративного правопорушення не виклює факт наявності у його діях ознак дисциплінарного правопорушення, по факту вчинення якого і проводиться службове розслідування.
Наголосив, що він має право надати будь-які докази, що стосуються предмета службового розслідування та містять інформацію, яка б спростовувала факт вчинення дисциплінарного правопорушення, у тому числі й інформацію за результатами візиту до ЦУ ВСП.
На підставі акту службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_12 прийнято наказ від 20.10.2020 № 238 «Про результати службового розслідування», яким наказано за порушення вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 216 заступнику командира з з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_1 оголосити «сувору догану».
Не погоджуючись з оскаржуваними наказами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України»

визначається сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно ст. 1, ст. 2 ЗУ «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно ст. 5 ЗУ «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожен військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.
Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Відповідно до ст.11 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю
Згідно ст. 203 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурологічної роботи, спортивних заходів та ігр.
Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.
Відповідно до ст. 216 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці строкової військової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової військової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.
Наказ Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (далі - Порядок № 608) визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Згідно ст. 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно ст. 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Відповідно п. 1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Згідно п. 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Відповідно п. 8, п. 9, п. 13 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Згідно п. 1, п. 5 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Відповідно п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Згідно п. 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Виходячи з викладеного, суд вважає обґрунтованими висновки відповідача щодо порушення позивачем ст. 11 та ст. 216 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а тому позовні вимоги в частині скасування оскаржуваних наказів задоволенню не підлягають.
Щодо посилання позивача на те, що він перебував на службі і виконував службові обов`язки з 22 по 24 серпня 2020 року, а тому мав право на вихідні дні, зокрема і на 25.08.2020, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги зазначені вище посилання, оскільки вони спростовуються планом проведення господарчого дня військової частини НОМЕР_1 на 22.08.2020 та планом проведення вихідних днів з особовим складом строкової служби військової частини НОМЕР_1 на 23 та 24 серпня 2020 року, згідно яких позивач перебував на службі і виконував службові обов`язки з 23 по 24 серпня 2020 року.
Всі інші доводи позивача не спростовують правомірності оскаржуваних наказів та не дають суду підстав для їх скасування.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 про позбавлення майора ОСОБА_1 частини грошового забезпечення у зв`язку з виданням наказу від 20.10.2020 № 238 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 виплатити кошти, яких його позбавлено внаслідок видання цього наказу, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Наказом командира військової части НОМЕР_2 від 02.11.2020 № 395/ад «Про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих підрозділів премії за жовтень 2020» наказано виплатити премію в зменшених розмірах на 20% від максимальних фіксованих розмірів, визначених додатком 3 рішення Міністра оборони України від 28.12.2018 № 248/9240, майору ОСОБА_13 , заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в розмірах 28% від посадового окладу («Сувора догана» - за порушення статей 11, 216 Статуту внутрішньої служби ЗС України, а саме за порушення порядку вибуття військовослужбовця за межі гарнізону, накладена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2020 № 328).
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).
Згідно п. 1, п. 2 розділу XVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.
Відповідно п. 4 розділу XVI Порядку № 260 При порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).
Оскільки матеріалами справи встановлено, що позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, а тому позбавлення позивача премії у розмірі 20% є правомірним.
Також не підлягають задоволенню і решта позовних вимог, оскільки є похідними від попередніх вимог.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Також суд звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменко