Справа № 360/713/21
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/713/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі - відповідач, УВДФССУ в Луганській області), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 01 серпня 2020 року по теперішній час;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Луганській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат та сплатити заборгованість з щомісячних страхових виплат, що утворилася за період з 01.08.2020 по теперішній час.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку відповідача як інвалід праці третьої групи, встановлено стійку втрату працездатності 25% безстроково. Листом від 27.11.2018 № 02/01-2096 було попереджено позивача про необхідність щорічного надання свідоцтва, яким засвідчується факт перебування в живих. Як стверджує позивач, з 01.08.2020 було протиправно зупинено страхові виплати з підстав, непередбачених чинним законодавством України, а саме: у зв`язку із відсутністю номеру реєстраційної картки платника податків, про що зазначено у листі від 03.12.2020 № 02-1/2064. На думку позивача, припиняючи виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2020 відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її права на належний соціальний захист.

18.03.2021 від представника відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційний номером 9903/2021 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (арк.спр.34-37).

Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог через необґрунтованість.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вимоги частини 9 статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (арк.спр.28-29);

- ухвалою суду від 26.03.2021 зобов`язано посольство України в Російській Федерації та Департамент з питань громадянства Адміністрації Президента України надати додаткові відомості (арк.спр.81-82);

- ухвалою суду від 29.04.2021 витребувано від Головного управління ДПС у Луганській області додаткові докази (арк.спр.104);

- ухвалою суду від 29.04.2021 вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (арк.спр.105);

- ухвалою суду від 19.05.2021 витребувано від Головного управління ДПС у Луганській області додаткові докази (арк.спр.118-119);

- ухвалою суду від 16.06.2021 повторно витребувано від Головного управління ДПС у Луганській області додаткові докази (арк.спр.126-127);

- ухвалою суду від 16.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів (арк.спр.128);

- ухвалою суду від 07.07.2021 повторно витребувано від Головного управління ДПС у Луганській області додаткові відомості (арк.спр.137-138);

- ухвалою суду від 15.07.2021 повторно витребувано від Головного управління ДПС у Луганській області додаткові докази (арк.спр.144-145);

- ухвалою суду від 15.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (арк.спр.148).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 08.07.1998 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Згідно даних паспорту громадянина України має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера (арк.спр.3-5).

Згідно відомостей Генерального консульства України в Санкт-Петербурзі від 06.04.2021 № 6113/16-530-21797 вбачається, що 17.01.2014 громадянка ОСОБА_1 була документована Генеральним консульством паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , орган видачі №RUS2. Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 ОСОБА_1 була визначена, як громадянка України. Дані про вихід з громадянства України відсутні (арк.спр.91).

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.11.2003 (арк.спр.25).

Відповідно до постанови Кремінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 17.04.2020 № 1207/7942/7942/24 потерпіла ОСОБА_1 перебуває на обліку з 01.06.2001, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 21.07.1993. За висновком МСЕК від 02.12.1993 серія *№* потерпілій встановлена стійка втрата працездатності 25% безстроково. Вказаною постановою було призначено потерпілій ОСОБА_1 перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 1835,38 грн. Виплати вирішено провадити з 01.03.2020 безстроково (арк.спр.64).

Судом встановлено, що постановою Кремінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 11.08.2020 № 1207/7942/7942/24 припинено потерпілій ОСОБА_1 страхову виплату в розмірі 1835,38 грн. Підстава припинення: до з`ясування за результатами верифікації. Пункт 1.12 Порядку від 19.07.2018 № 11 (арк.спр.65).

Листом від 14.01.2021 № 02-1/65 було повідомлено позивача про те, що за результатами верифікації страхових виплат згідно даних ДФС України закрито ідентифікаційний номер платника податків. Згідно вимог п. 1.12 «Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затверджених Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11, у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення страхові виплати припинено з 01.08.2020 (арк.спр.71-72).

Відповідно до письмових пояснень УВДФССУ в Луганській області від 16.03.2021 № 1191/10-2 вбачається, що 10.08.2020 від Міністерства фінансів України до Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду надійшли рекомендації, згідно яких у застрахованої особи ОСОБА_1 закритий РНОКПП за даними ДФС. За результатами опрацювання рекомендацій Мінфіну, відповідно до Порядку № 11 постановою Кремінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 1207/7942/7942/25 від 11.08.2020 було припинено нарахування страхової виплати ОСОБА_1 з 01.08.2020 (арк.спр.74).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з положеннями статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 1105-XIV, ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Статтею 40 Закону № 1105-XIV визначено строки проведення страхових виплат.

Так, страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

У свою чергу, відповідно до частини 4 статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" (частина 7 Закону № 1105-XIV).

Статтею 27 Закону України від 14.01.1997 № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 16/98-ВР) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до положень вказаної статті, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Крім того, відповідно до пункту 1.12 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11, у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.

Комплексний аналіз наведених вище норм матеріального права дає можливість суду дійти висновку про те, що припинення нарахування та виплати страхових виплат можливе лише за вичерпним переліком підстав. При цьому, положення Закону № 1105-XIV щодо припинення страхових виплат мають вищу юридичну силу.

Дослідженням постанови Кремінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 17.04.2020 № 1207/7942/7942/24 встановлено, що її зміст не містить чітко визначеної підстави для припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01.08.2020, а лише містить посилання до пункту 1.12 Порядку від 19.07.2018 № 11.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не було надано доказів наявності підстав для припинення виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01.08.2020, передбачених положеннями Закону № 1105-XIV та Закону № 16/98-ВР. Посилання відповідача на закриття картки платника податків в Україні ОСОБА_1 суд вважає безпідставними, оскільки згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Краснолуцьким МВУМВС України в Луганській області від 08.07.1998 ОСОБА_1 має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру від 20.05.2006 № 1208327 (арк.спр.4).

Аналіз застосованих відповідачем підзаконних нормативно-правових актів при прийнятті постанови від 11.08.2020 № 1207/7942/7942/25 про припинення щомісячної страхової виплати свідчать, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують загальнообов`язкове державне соціального страхування, відтак вони безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо припинення нарахування та виплати щомісячних соціальний страхових виплат ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що постанова Кремінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 11.08.2020 № 1207/7942/7942/24 є такою, що не відповідає критеріям визначеним частиною другою статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2. ст. 9 КАС України).

Відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зважаючи на те, що протиправні дії відповідача щодо припинення виплати пенсії полягали саме у прийнятті постанови про припинення щомісячних страхових виплат від 11.08.2020 № 1207/7942/7942/25 , яке у свою чергу створює відповідні правові наслідки, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати зазначену постанову. Ефективним захистом порушених прав позивача є зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01.08.2020.

Вказаний спосіб відновлення порушеного права також включає в себе і виплату усієї заборгованості по щомісячним страховим виплатам позивачу, починаючи з 01.08.2020.Відповідно, додаткового зобов`язання не потребує.

За таких обставин суд вважає доцільним самостійно обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача з урахуванням частини 2 статті 5 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного права позивача.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору (арк.спр.28-29).

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 263, 370, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (, місцезнаходження: Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, буд. 16) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Кремінського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 11 серпня 2020 року № 1207/7942/7942/25 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 серпня 2020 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова