Справа № 160/8834/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року Справа № 160/8834/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, яка має бути виплачена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на день досягнення пенсійного віку позивач працював вчителем фізики КЗО «Середня загальноосвітня школа № 24» Дніпровської міської ради, мав стаж роботи 35 років та відповідне право на виплату грошової допомоги. Вказує, що листом від 19.04.2021 року відповідач відмовив у виплаті такої допомоги, з посиланням на відсутність необхідного стажу роботи на основній посаді, яка внесена до трудової книжки, відповідно до Порядку № 1191. Вказує, що відповідачем безпідставно не взято до уваги час роботи позивача вчителем (в тому числі по сумісництву) у П`ятихатській СШ № 1 та навчально-виробничому комбінаті у 1988 - 1989 роках; Спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті № 6 для дітей із затримкою психічного розвитку у 2000-2002 роках; ДВНЗ «Придніпровський енергобудівний технікум» у 2003 році; КЗО «Навчально-виховне об`єднання № 109» Дніпровської міської ради у 2006 - 2016 році тощо. Вважає, що відповідно до Закону № 1058 та Порядку № 1191 має право на виплату вищевказаної грошової допомоги, а рішення відповідача щодо відмови у її виплаті є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 09.06.2021 року на підставі заяви позивача від 07.06.2021 року про усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
05.07.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає позов та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що стаж роботи позивача в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота па яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е'-'ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 23 роки 9 місяців 5 днів. Не зараховано до спеціального стажу період роботи: з 15.08.1988 року по 01.04.1989 року на посаді інспектора по трудовому навчанню та профорієнтації відділу народної освіти П`ятихатського райвиконкому; з 29.08.2000 року по 18.04.2002 року на посаді методиста міського методичного центру управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради; з 15.08.2003 року по 24.12.2003 року - на посаді заступника директора з комерційної діяльності Придніпровського енергобудівного технікуми; з 16.05.2006 року по 19.08.2007 року - на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради; з 20.08.2007 року по 07.06.2015 року - на посаді провідного спеціаліста відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради; з 08.06.2015 року по 30.11.2016 року - на посаді заступника начальника відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, оскільки робота на зазначених посадах не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
З наявних матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 03 березня 2021 року до відділу обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку прийнято до розгляду разом із підтверджуючими документами і зареєстровано за № 725, що підтверджується відповідною розпискою-повідомленням.
16.03.2021 року позивачем отримано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком.
26.04.2021 року позивач звернувся на ВЕБ-портал Пенсійного фонду України з питання виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Отже, фактично відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи таки дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон України №1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За приписами пункту 71 Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок).
Відповідно до п.1 Порядку цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", що передбачені:
переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років";
переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення".
Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058, станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
З аналізу наведених норм права вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що з 04.02.2021 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без нарахування грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Страховий стаж позивача розрахований відповідачем по 31.12.2020 року та становить 41 рік 8 місяців 11 днів.
Між сторонами наявний спір щодо спеціального педагогічного стажу, що визначає право на призначення грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
Інші періоди трудової діяльності позивача (робота на основній посаді, яка внесена до трудової книжки), зокрема, з 15.08.1988 року по 01.04.1989 року на посаді інспектора по трудовому навчанню та профорієнтації відділу народної освіти П`ятихатського райвиконкому; з 29.08.2000 року по 18.04.2002 року на посаді методиста міського методичного центру управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради; з 15.08.2003 року по 24.12.2003 року - на посаді заступника директора з комерційної діяльності Придніпровського енергобудівного технікуму; з 16.05.2006 року по 19.08.2007 року - на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради; з 20.08.2007 року по 07.06.2015 року - на посаді провідного спеціаліста відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради; з 08.06.2015 року по 30.11.2016 року - на посаді заступника начальника відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, відповідачем зараховані до загального страхового стажу ОСОБА_1 , проте не враховуються до його спеціального трудового (педагогічного) стажу.
Отже, питання щодо зарахування до спеціального стажу періодів роботи по сумісництву відповідач не розглядав, оскільки такі обставини не зафіксовані в трудовій книжці. В якості підстави для відмови у виплаті позивачу грошової допомоги посилається на те, що робота позивача протягом спірних періодів на вищевказаних посадах не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, тому не може бути врахована до спеціального стажу.
При цьому, трудова книжка НОМЕР_3 не містить записів щодо роботи позивача за сумісництвом у спірні періоди.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України та згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок № 22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з підпунктом третім пункту 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (пункт 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В матеріалах пенсійної справи позивача містяться уточнюючі довідки щодо трудової діяльності позивача у спірні періоди, зокрема:
- Довідка № 38/21 від 26.01.2021 Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту П`ятихатської міської ради щодо періоду роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя фізики (2 год.), астрономії (2 год.), малювання (2 год.) за сумісництвом у П`ятихатській СШ № 1 з 01.09.1988 року по 13.03.1989 року; на посаді викладача автосправи (7 год.) навчально-виробничого комбінату з 13.03.1989 року по 01.04.1989 року;
- Довідка №01-14/573 від 29.12.2020 КЗО «Багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр № 6» Дніпропетровської обласної ради щодо періоду роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя фізики у Спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті № 6 для дітей із затримкою психічного розвитку з 01.09.2000 року по 23.04.2002 року;
- Довідка № 43 від 25.02.2021 року Дніпровського державного технікуму енергетичних та інформаційних технологій щодо періоду роботи ОСОБА_1 на посаді заступника директора з комерційної діяльності ДВНЗ «Придніпровський енергобудівний технікум» з педагогічним навантаженням 360 год. з 15.08.2003 року по 31.12.2003 року;
- Довідка № 1 від 06.01.2021 року КЗО «Навчально-виховне об`єднання № 109» Дніпровської міської ради щодо періоду роботи ОСОБА_1 у цьому закладі освіти на посаді вчителя фізики з обсягом не більше 240 годин на рік у робочий час за основним місцем роботи з 01.09.2006 року по 31.08.2017 року.
Відповідно до частини другої статті 21 Кодексу законів про працю України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Постановою Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 року передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.
За правилами статей другої і третьої Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій. Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
У зазначених нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо можливості призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи. Таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, що в даному випадку підтверджується даними, які були подані позивачем у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.
Як встановлено судом, позивач з 15.08.1988 року по 01.04.1989 року працював на посаді інспектора по трудовому навчанню та профорієнтації відділу народної освіти П`ятихатського районного виконавчого комітету (основне місце роботи згідно записів у трудовій книжці №№ 03-04) та одночасно з 01.09.1988 року по 12.03.1989 року працював вчителем за сумісництвом у П`ятихатській СШ № 1, а протягом періоду з 13.03.1989 року по 01.04.1989 року працював на посаді викладача автосправи навчально-виробничого комбінату відділу народної освіти П`ятихатського району Дніпропетровської області.
Водночас вказана робота позивача з педагогічним навантаженням до 100 годин на рік, без наданих суду відомостей щодо нарахування заробітної плати, відомостей яким чином обліковувалась робота позивача, не може зараховуватись до спеціального стажу для виплати грошової допомоги.
Судом також встановлено, що позивач з 29.08.2000 року по 18.04.2002 року працював на посаді методиста міського методичного центру управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради (основне місце роботи згідно записів у трудовій книжці №№ 09-10) і одночасно з 01.09.2000 року по 23.04.2002 року працював у Спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті № 6 для дітей із затримкою психічного розвитку вчителем фізики.
Суду не надано доказів педагогічного навантаження позивача на рік у вказаному періоді, як і відомостей щодо нарахування заробітної плати, тому цей період також не може зараховуватись до спеціального стажу.
З 15.08.2003 року по 31.12.2003 року позивач працював на посаді заступника директора з комерційної діяльності Придніпровського енергобудівного технікуму (записи у трудовій книжці №№ 14-15) із з педагогічним навантаженням 360 год., в зв`язку із чим суд зазначає наступне.
Відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міносвіти від 15.04.1993 року № 102, керівним працівникам закладів освіти дозволяється вести викладацьку роботу в цьому закладі, але не більше 9 годин на тиждень, якщо вони за основною посадою отримують повний посадовий оклад.
Можливість виконання такої педагогічної роботи передбачена спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту та Мінфіну «Про затвердження Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 28.06.1993 року № 43, пунктом 3 якого передбачено педагогічну роботу з погодинною оплатою праці в обсязі не більш ніж 240 годин на рік, виконання якої допускається в робочий час із дозволу керівника без утримання заробітної плати.
Отже, вказаний період з 15.08.2003 року по 31.12.2003 року підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача.
Також позивач працював з 16.05.2006 року по 19.08.2007 року - на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради; з 20.08.2007 року по 07.06.2015 року - на посаді провідного спеціаліста відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради; з 08.06.2015 року по 30.11.2016 року - на посаді заступника начальника відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради (основне місце роботи згідно записів у трудовій книжці №№ 21-27), і одночасно працював на посаді вчителя фізики з обсягом не більше 240 годин на рік у робочий час за основним місцем роботи з 01.09.2006 року по 31.08.2017 року.
Таким чином, довідкою № 1 від 06.01.2021 року КЗО «Навчально-виховне об`єднання № 109» із посиланням на накази щодо розподілу тижневого навантаження на навчальні роки з 2006 по 2017 підтверджується педагогічне навантаження позивача 6 годин на тиждень, отримував заробітну плату як вчитель на умовах погодинної оплати праці, то вказаний період підлягає зарахуванню до спеціального стажу.
Як зазначалося вище, відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 (далі - Порядок № 1191).
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191, передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 6 вищевказаного Порядку, при визначенні розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27, 28 ЗУ України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про освіту», система освіти - сукупність складників освіти, рівнів і ступенів освіти, кваліфікацій, освітніх програм, стандартів освіти, ліцензійних умов, закладів освіти та інших суб`єктів освітньої діяльності, учасників освітнього процесу, органів управління у сфері освіти, а також нормативно-правових актів, що регулюють відносини між ними.
Заклад освіти - юридична особа публічного чи приватного права, основним видом діяльності якої є освітня діяльність.
Відповідно до частин першої і другої статті 10 Закону України «Про освіту», невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта. Рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про дошкільну освіту», систему дошкільної освіти становлять: заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності; наукові і методичні установи; органи управління освітою; освіта та виховання в сім`ї.
Отже, в систему освіти входить дошкільна освіта, а систему дошкільної освіти становлять заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності. При цьому, в розумінні Закону України «Про освіту» заклад освіти це юридична особа публічного чи приватного права, основним видом діяльності якої є освітня діяльність.
Згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за № 909, пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи не менше 28 років у період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року (абзац в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 529 від 29.07.2015 року)
Отже, 03 лютого 2021 року позивачу виповнилося 60 років, на день досягнення пенсійного віку він працював вчителем фізики (останній запис у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 датований 01.12.2016 року щодо призначення ОСОБА_1 на посаду вчителя фізики Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 24» Дніпровської міської ради) і 03 березня 2021 року він звернувся до Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком, яка була йому призначена, виходячи із страхового стажу 41 рік 8 місяців 11 днів, що розрахований по 31.12.2020 року.
Водночас матеріали справи не містять відомості щодо розміру призначеної відповідачем і фактично виплаченої позивачу пенсії станом на теперішній час, та доказів її отримання останнім.
З урахуванням періодів з 15.08.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.09.2006 року по 31.08.2017 року, страховий стаж позивача становитиме повних 28 років, що дає право позивачу, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Суд відхиляє твердження пенсійного органу щодо того, що оскільки позивач працював вчителем за сумісництвом, він не має права на отримання спірної допомоги, оскільки Постанова № 909 не містить обмежень щодо зарахування до спеціального стажу роботи на відповідних посадах за сумісництвом.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у пунктах 14 та 15 постанови від 27.02.2018 року у справі №К/9901/241/17, а саме: "...зарахування роботи на посаді вчителя до педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), отже період роботи (...) за сумісництвом зараховується до педагогічного стажу (...) робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Верховний Суд при розгляді судових справ щодо аналогічних правовідносин дійшов висновку, що стаж роботи на посадах педагогічних працівників має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що така посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909, на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 (постанови від 22.05.2018 року у справі № 308/5434/17, від 20.02.2019 року у справі №462/5636/16-а, від 22.03.2019 року у справі №682/2177/17, від 19.03.2019 року у справі №466/5637/17).
Велика Палата Верховного Суду вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови №909, дійшла висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
Така позиція Великої Палати Верховного Суду була висловлена у постановах від 29.08.2018 року у справі №492/446/15-а, від 30.01.2019 року у справі №876/5312/17 та від 13.02.2019 року у справі №233/4308/17.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, позивач не надав відповідачу і суду підтверджуючі документи за періоди роботи з 15.08.1988 року по 01.04.1989 року та з 29.08.2000 року по 23.04.2002 року щодо погодинного педагогічного навантаження, відомостей щодо нарахування заробітної плати, виписок з кадрових наказів, відомостей яким чином обліковувалась робота позивача, не може зараховуватись до спеціального стажу для виплати грошової допомоги. Оскільки позивач не надав таких документів відповідачу, у нього не було підстав розглядати це питання, а у суду, відповідно, немає підстав аналізувати цей період.
Відповідно до частин першої і третьої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, яка має бути виплачена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є обґрунтованими та правомірними, а тому належать задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»., суд вважає за необхідне зазначити про таке.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях виплати грошової допомоги одноразово у розмірі десяти місячних пенсій.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином саме відповідач є уповноваженим органом для виплати грошової допомоги одноразово у розмірі десяти місячних пенсій, що віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України.
Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятим Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовну заяву задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають частковому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1/2 від 908 грн. = 454 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, яка має бути виплачена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
В іншій частині позовних вимог,- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2021 року.

Суддя О.М. Неклеса