Справа № 221/4980/21
Суддя: Мохов Є. І.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі судових засідань Лавріненко А.О.

представника позивача Урбанович Т.В.

відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Волноваха в спрощенному провадженні адміністративний позов Волноваського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громодянства, які незаконно перебувають в Україні,

ВСТАНОВИВ:

03.08. 2021 року Волноваський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , громадянина Республіки Узбекистан, про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вперше прибув в Україну у 2007 році через КПП «Бориспіль» літаком. З 2007 по 2009рр. навчався у школі в місті Волноваха. Останній раз прибув в Україну 02.11.2018 року через КПП «Бориспіль» літаком на підставі паспорту громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 26.12.2014 строком дії до 25.12.2024 до своїх батьків громадян Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають в Україніна підставі посвідки на постійне проживання та разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

25.11.2015 громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У 2015 році, отримав посвідку на тимчасове проживання, строком дії до 01.12.2016 року, строк дії якої було подовжено до 01.11.2018 року. З того часу щодо питання продовження строку перебування до органів ДМС не звертався

Термін перебування на території України ОСОБА_1 закінчився, з території України відповідач своєчасно не виїхав та з 31.01.2019р перебуває в Україні незаконно, без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території, від виїзду з України ухиляється. Законні джерела для існування, підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Також було встановлено, що раніше, 19.10.2020 відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , Маріупольським МРВ МКАП ГУ ДМС у Донецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, та притягнутий до відповідальності..

Це свідчить про те, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 був обізнаний щодо правил перебування на території України та усвідомлював свою відповідальність за порушення міграційного законодавства України.

Рішенням Маріупольского МРВ МКАП ГУ ДМС у Донецькій області № 7від 19.10.2020 року громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 зобов`язано самостійно залишити територію України.

30.07.2021 співробітниками Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганських областях, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , який не виконав рішення про примусове повернення та перебуває на території України з порушенням вимог міграційного законодавства.

Таким чином, відповідач перебуває на території Україні без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території, від виїзду з України ухиляється. Законні джерела для існування, підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

В судовому засіданні представник позивача Урбанович Т.В., Стаценко І.І. просили позов задовольнити. На його обґрунтування навели доводи аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнав. Підтвердив незаконність свого перебування на території України, однак заперечував проти затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою забезпечення видворення за межі території України, оскільки одружений з громадянкою України ОСОБА_5 , має малолітню дитину ОСОБА_6 .

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке.

Так, судом встановлено, що 19.10.2020 відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , Маріупольським МРВ МКАП ГУ ДМС у Донецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, та притягнутий до відповідальності.

Це свідчить про те, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 був обізнаний щодо правил перебування на території України та усвідомлював свою відповідальність за порушення міграційного законодавства України.

На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Маріупольского МРВ МКАП ГУ ДМС у Донецькій області було винесено Рішення № 7 від 19.10.2020 року відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 вже приймалось рішення про примусове повернення до країни походження за порушення строків перебування на території України без реєстрації та документів, що надають йому право на законне перебування, та зобов`язано самостійно залишити територію України у термін до 17.11.2020 року, про що його було належним чином повідомлено. Ним було 19.10.2020 написано розписку, що він зобов`язується у 30-денний строк залишити територію України. Рішення встановленому порядку не оскаржував.

30.07.2021 співробітниками Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганських областях, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , який не виконав рішення про примусове повернення та перебуває на території України з порушенням вимог міграційного законодавства.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 він одружений з громадянкою України ОСОБА_5 ОСОБА_8 , має малолітню дитину ОСОБА_6 , матірю якої є ОСОБА_9 , що свідчить про фіктивність шлюбу з ОСОБА_5 . Також відповідач пояснив, що постійної роботи не має, був обізнаний про зобов`язання залишити територію України до 17.11.2020 року. Не виїхав з України у призначений час, оскільки має пошкоджений паспорт і коштів на його відновлення не має.

Також судом не встановлено фактів звернення відповідача до державних органів України з питання визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту не було, що свідчить про відсутність підстав застосування п. 5 ст. ЗО Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якого положення вищезазначеної статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно інформації ГУ ДМС України в Харківській області громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, зазначених форм захисту не набував.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до вимог ч.6 ст.6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом № 3773-VI .

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією , законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону №3773 , нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5ст. 26 Закону №3773-VI ).

Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, зі змісту наведеної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 року № 743/432/16-а (К/9901/3819/18 К/9901/3821/18).

Згідно пункту 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі -Інструкція № 353/271/150 ) підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Частиною 1ст. 288 КАС України встановлено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 року № 3773-VІ , рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, з відповідною заявою до ГУ ДМС України в Донецькій області відповідач не звертався.

На даний час відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має а також в нього відсутній документ на право проживання в Україні.

Згідно ч.3 ст. 3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач, який є іноземним громадянином, з 08.12.2019 року перебуває на території України незаконно.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Частиною 15 статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства`передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 15 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в`їзд та виїзд з України іноземцями та особи без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ст. 30 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства ,ст.13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» .

Судом встановлено, що громадянину Узбекистан ОСОБА_1 статус біженця не надано і він не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до органів ДМС України відповідач не звертався. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України , встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Беручи до уваги відсутність факту звернення громадянина Узбекистан ОСОБА_1 , до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач підлягає затриманню з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою його ідентифікації, а також примусовому видворенню за межі держави Україна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України , суд який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Зважаючи на вимоги, заявлені позивачем в прохальній частині адміністративного позову та керуючись п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України , суд вбачає підстави звернути рішення до негайного виконання.

З огляду на вищенаведене, враховуючи у сукупності та приймаючи до уваги наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення з України іноземця, а також не бажання залишати територію України, суд вважає за необхідне позовні вимоги про примусове видворення відповідача та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України задовольнити.

Керуючись ст.ст. 2 , 3 , 5 , 8 , 9 , 20 , 22 , 72-77 , 79 , 241-246 , 268 , 269 , 271 , 272 , 288 , 289 КАС України , Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства , Законом України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту , суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Волноваського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України строком на шість місяців.

Примусово видворити з території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Повний текст рішення виготовлено 06.08.2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Є.І.Мохов