Справа № 160/9489/21
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року Справа № 160/9489/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/9489/21 за позовом ТОВ "ГПЛ" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-
14.06.2021 року ТОВ "ГПЛ" звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправним Рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UА110320/2020/000105/1 від 08.12.2020 року та скасувати його;
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 14.06.2021 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 15.06.2021 року позовну заяву ТОВ "ГПЛ" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст.122,123, 160,161 КАС України.
Позивачем, у строк визначений в ухвалі суду, усунуті недоліки позовної заяви.
Також, ухвалою суду від 29.06.2021 року було витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії таких документів, а саме:
- рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UА110320/2020/000105/1 від 08.12.2020 року;
- пояснення товариства разом із додатками та інші докази щодо суті спору.
20.07.2021 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на адміністративний позов з додатками та доказами направлення позивачу.
За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 05.08.2021 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У позовній заяві, зазначено, що до митного органу надано документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту, однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень.
У зв`язку із чим, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування спірного рішення.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування своєї позиції зазначив, що під час митного оформлення в інспектора виник сумнів в заявлених декларантом відомостях, оскільки містились розбіжності і неточності в поданих документах.
До митного оформлення не подано ряд документів на підтвердження заявленої митної вартості, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, а також не всіх складових митної вартості.
У цьому випадку наявні розбіжності в числових значеннях, а також не підтверджено числові значення складових митної вартості товару.
Враховуючи зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД, ненадання документів на спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» є юридичною особою приватного права та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 33190684.
14 лютого 2007 року між Позивачем і компанією LOTOS Oil S.A. (Республіка Польща) укладено Контракт № 2/HE/LO/UA/2007, з подальшими змінами і доповненнями, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується продати, а Дистриб`ютор купити, оплатити і організувати продажі готової мастильної продукції виробництва Продавця, виключно на території України на умовах, погоджених в Контракті.
На виконання умов Контракту компанією LOTOS Oil S.A. 03.12.2020 року відвантажено на адресу позивача товар на підставі наступних товаросупровідних документів:
митна декларація країни відправлення №20РL322010Е0401160 від 03.12.2020 р.;
міжнародна товаротранспортна накладна (СМR) А № 689262 від 03.12.2020 р.;
інвойс-фактура № 962049320/ОР від 17.11.2020 р.;
пакувальний лист № 962049320 від 17.11.2020 р. до інвойс-фактури №962049320/ОР від 17.11.2020 р.;
специфікація № 35 від 13.11.2020 року.
07 грудня 2020 року до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Полтава» Дніпровської митниці Держмитслужби товариством була подана електронна митна декларація типу ІМ 40 ДЕ, якій присвоєно №UA110320/2020/011779.
Перелік товарів за вказаною ЕМД склали:
LOTOS MINERAL SN SAT 15W - 40 - 2 шт. х 50 кг. діжок;
LOTOS MINERAL SN SAT 15W -40 - 3 шт. х 50 кг. діжок;
LOTOS MINERAL SN SAT 15W-40 - 12 шт. х 1 л каністр в 1 карт, коробці;
TURDUS POWERTEC 300 10W - 40 - 48 шт. х 5 л. каністр в 12 карт, коробках;
МОТОR CLASSIC SEMISYNTHETIC SG/CE SAE 10W-40 - 24 шт. х 50 кг діжок;
TURDUS POWERTEC 1000 15 W -40 - 56 шт. х 180 кг. діжок.
- HYDRAULIC OIL L-HV 32 - 10 шт. х 180 кг. діжок.
оливи «LOTOS» трансмісійні та редукторні для використання в автомобільних трансмісіях з вмістом 70 мас.% або більше нафти чи нафтопродуктів одержаних з бітумінозних порід (мінералів), в якості основного складового, без вмісту дисульфіду молібдену та інших нерозчинних у мастильних матеріалах компонентів, містить аліфатичні вуглеводні та додаткові компоненти (присадки), не містить наркотичних речовин та прекурсорів, не містить озоноруйнівних речовин, не в аерозольній упаковці:
PARUS GL-4 SAE 80W/90 - 9 шт. х 180 кг. діжок;
TRANSMIL CLP 150 - 2 шт. х 180 кг. діжок;
GEAR OIL GL -5 SAE 85W - 140 - 2 шт. х 180 кг. діжок;
LOTOS ATF ІІІ G- 1 шт. х 180 кг. діжок;
LOTOS ATF ІІІ G- 2 шт. х 50 кг. діжок.
Мастильні матеріали «LOTOS» з вмістом нафти або нафтопродуктів менше 70 мас.%, одержаних з бітумінозних мінералів в якості основного складового, без вмісту вуглецю біологічного походження, без вмісту дисульфіду молібдену, містять присадки та загущувані, не містять наркотичних речовин та прекурсорів, не містять озоноруйнівних речовин, не в аерозольній упаковці - призначені для змащування машин, механізмів і транспортних засобів:
GREASE UNILIT LT EP -00 - 120 шт. х 17 кг. пакувань;
GREASE UNILIT LT EP -2 - 48 шт. х 9 кг. пакувань;
Встановлено, що до поданої ЕМД Позивачем було додано такі документи:
відомості про Контракт № 2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007 р.;
відомості про Додаток № 2 до Контракту №2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007р.;
відомості про Додаток № 3 до Контракту № 2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007р.;
відомості про Додаток № 4 до Контракту № 2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007р.;
відомості про Доповнення № 1 від 06.02.2008 р. до Контракту №2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007 р.;
відомості про Доповнення №3/2014 від 19.08.2014 р. до Контракту №2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007 р.;
відомості про Доповнення № 2/2015 від 09.02.2015 р. до Контракту №2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007 р.;
відомості про Доповнення № 3/2015 від 11.03.2015 р. до Контракту №2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007 р.;
копія Доповнення № 1/2017 від 01.06.2017 р. до Контракту №2/НЕ/LO/UА/2007 від 14.02.2007 р.;
копія Митної декларації країни відправлення № 20РL322010Е0401160 від 03.12.2020р.;
копія Міжнародної товаротранспортної накладної (СМR.) А № 689262 від 03.12.2020р., з перекладом;
копія Інвойсу-фактури № 962049320/ОР від 17.11.2020 р., з перекладом;
копія Пакувального листа № 962049320 від 17.11.2020 р. до Інвойс-фактури №962049320/ОР від 17.11.2020 р.;
копія Специфікації № 35 від 13.11.2020 р.;
копія Сертифікату про походження товару ЕUR. 1 № РL/МF/АR 0239798 від 03.12.2020 р., з перекладом;
копія Договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №69/2020-Г від 16.11.2020 р.;
копія Рахунку на оплату № 75 від 03.12.2020 р.;
копія Заявки № 89 від 17.11.2020 р.;
копія Довідки про транспортні витрати № 03/12 від 03.12.2020 р.;
копія Довідки про транспортні витрати № 915 від 03.12.2020 р.;
відомості про Генеральний договір добровільного страхування вантажів №015153г0пп від 01.06.2020 р.;
відомості про Додаток № 1 (Страховий сертифікат) до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 015153г0пп від 01.06.2020 р.;
копія Страхового сертифікату № 015153г0пп/24 від 03.12.2020 р.;
копія Рахунку № 015153г0пп від 03.12.2020 р.;
копія Платіжного доручення № 8689 від 03.12.2020 р.;
копія Прайс-листа виробника від 26.10.2020 р.;
копія Листа постачальника б/н від 17.11.2020 р.;
копія Сертифікату дистриб`ютора від 01.01.2020 р.;
копія Технічного опису продукції б/н від 13.07.2020 р.;
07 грудня 2020 року на адресу товариства надійшло повідомлення №266549, відповідно до якого відповідачем було повідомлено про проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації, забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів, шляхом здійснення цифрової фотозйомки.
За фактом проведеного часткового митного огляду посадовою особою Відповідача було складено Акт про проведення митного огляду товарів та транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 07.12.2020 року.
Зауважень чи розбіжностей від відповідача на адресу Позивача не надходило.
08 грудня 2020 року на адресу позивача надійшло повідомлення № 266565, відповідно до якого відповідачем було повідомлено про те, що при здійсненні перевірки числових значень заявленої декларантом митної вартості, у відповідності до п. 1 ст. 54 Митного кодексу України (надалі - «МК України»), встановлено, що відсутня документальне підтвердження визначеної декларантом митної вартості оцінюваних товарів. Крім того, з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст. 53 МК України, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
На виконання Повідомлення № 266565 від 08.12.2020 року позивачем листом-відповіддю № 564 від 08.12.2020 року та листом № 565 від 08.12.2020 року на адресу митного органу, з метою підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару, додатково було надано пояснення та такі документи:
копія Інвойсу-фактури № 962048266/ОР від 02.09.2020 р., з перекладом;
копія Заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів № 68 від 27.10.2020 р/;
копія Заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів № 69 від 27.10.2020 р.;
копія Платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №532 від 27.10.2020 р.;
копія SWIFT від 27.10.2020 р. на суму 37 230,50 Євро в якості оплати за ЕМД №UA110320/2020/009752;
копія ЕМД № UA110320/2020/009708;
копія Інвойсу-фактури № 962048230/ОР від 28.08.2020 р., з перекладом;
копія Заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів № 65 від 12.10.2020 р.;
копія Заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів № 66 від 12.10.2020 р.;
копія Платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №531 від 21.10.2020 р.;
копія SWIFT від 21.10.2020 р. на суму 40 888,90 Євро в якості оплати за ЕМД №UA110320/2020/009708;
копія Комерційної пропозиції виробника від 26.10.2020 р.;
копія Платіжного доручення № 8714 від 07.12.2020 р. про сплату послуг з перевезення;
копія Акту надання послуг № 75 від 07.12.2020 р.;
копія Додаткової угоди № 23 від 03.12.2020 р. до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 015153г0пп від 01.06.2020 р.;
копія Акту наданих послуг (виконаних робіт) від 03.12.2020 р.
У подальшому, на адресу позивача надійшло Повідомлення №266578, відповідно до якого митниця, повідомила позивача, про те, що надані ним пояснення та додаткові документи не спростовують висновки, що були зроблені посадовою особою відповідача у Повідомленні № 266565 від 08.12.2020 року.
Отже, перевіривши подані документи, відповідачем встановлено наявність розбіжностей, а тому відповідно до вимог МК України органом доходів і зборів відмовлено у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю та прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови Дніпровської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Згідно рішення відповідача від 08.12.2020 року, встановлено, що митну вартість товару було скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів - за ціною договору щодо ідентичних товарів, відповідно до ст. 59 МК України.
25 лютого 2021 року позивач звернувся на адресу відповідача з Листом №204, яким просив скасувати вказане вище рішення, а також, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів, надав додаткові документи, а саме:
копія Експертного висновку Полтавської ТПП № В - 83 від 24.02.2021 р.;
копія Заявки на купівлю іноземної валюти № 79 від 11.01.2021 р. на суму 27 155,19 Євро за митною декларацією №UA110320/2020/011813 від 08.12.2020 р.;
копія Платіжного доручення в іноземній валюті № 543 від 11.01.2021 р. на суму 27 155,19 Євро в якості оплати за митною декларацією №UA110320/2020/011813 від 08.12.2020 р.;
копія Комерційної пропозиції LOTOS OilSp. z o.o. для ТОВ «СМ-Лубрікантс» від 26.10.2020 р.;
копія Комерційної пропозиції LOTOS OilSp. z o.o. для ТОВ «АСТАРТА-БВС» від 26.10.2020 р.;
копія Калькуляції відпускних цін від виробниа LOTOS OilSp. z o.o. від 17.11.2020р.;
копія Листа постачальника LOTOS OilSp. z o.o. від 08.12.2020 р. стосовно відсутності знижок;
копія Листа постачальника LOTOS OilSp. z o.o. від 08.12.2020 р. стосовно змісту та форми Прайс-листа виробника від 26.10.2020 р.;
копія Листа постачальника LOTOS OilSp. z o.o. від 17.11.2020 р. з додатками до нього (таблична інформація від 07.07.2020 р. щодо ціни на сировину на двох аркушах);
копія котирування цін на нафтопродукти від 09.04.2020 р.;
копія котирування цін на нафтопродукти від 20.04.2020 р.;
копія котирування цін на нафтопродукти від 01.05.2020 р.;
копія Сертифікату якості № 5122 / 2020 від 23.06.2020 р., з перекладом.
05 березня 2021 року відповідачем направлено на адресу позивача Лист-відповідь №7.5-08-02-2/15/13/2428 щодо результатів розгляду Листа № 204 від 25.02.2021 року, відповідно до якого рішення залишено без змін.
Незгода позивача з вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у оформленні товару стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ч. 1 ст. 382 Господарського кодексу України суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України.
Згідно з ч. 2 ст. 382 Господарського кодексу України форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право та іншими законами.
Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року №959-XII передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.01 року №201 затверджено положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), яким передбачено, що права та обов`язки сторін зовнішньоекономічної угоди визначаються матеріальним та процесуальним правом місця її укладання, якщо сторони не погодили інше, і відображаються в умовах договору (контракту).
За загальним правилом, передбаченим нормами ст. 692 Цивільного кодексу України оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Така ж позиція знайшла своє відображення у постанові пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року №2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року».
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. ч. 2-8 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Дослідивши докази по справі, встановлено, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за електронними митними деклараціями, зазначив, що в наданих позивачем документах є розбіжності.
Слід зазначити про такі обставини.
Щодо тверджень митного органу, які зроблені у оскаржуваному рішенні: «Поставка товару здійснюється згідно контракту №2/HE/LO/UA/2007 від 14.02.2007 року. Відповідно розділу 2 контракту та сертифікату офіційного дистриб`ютора від 01.01.2020 року (діє до 31.12.2020 року) ТОВ "ГПЛ" є офіційним дистриб`ютором товарів LOTOS OilSp. z o.o.та здійснює продаж товарів в чітко обмеженому регіоні. Розділ 3 контракту «Ціна та метод її визначення» закріплює, що ціна на продукцію зазначається у прейскурантах. П. 3.4 контракту передбачає систему знижок, які надаються ТОВ «ГПЛ». Тобто ціни згідно наданого прайс-листа є спеціальними, виходячи із дистриб`юторських взаємовідносин виробника.
Дослідивши докази по справі, встановлено, що до митного оформлення за ЕМД №UА110320/2020/011779 від 07.12.2020 року для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваної партії товару позивачем подано Прайс-лист виробника LOTOS OilSp. z o.o. від 26.10.2020 року, відомості про який зазначено у графі 44 ЕМД (код документу - 3014).
Наданий до митного оформлення Прайс-лист від 26.10.2020 року у розумінні ст. 52МК України містить відомості про вартість товарів.
Форма та зміст наданого Прайс-листа визначається Продавцем, з урахуванням вимог, необхідних для ідентифікації товарів, а саме відомостей про: найменування товару, код товару виробника (індекс), вид пакування, місткість упаковки товару (фасування), ціну, валюту, умови поставки, дату початку дії Прайс-листа, інформацію про виробника товару, печатку Продавця із зазначенням адреси та контактних даних (контактна інформація про Продавця) та підпис відповідальної особи. Відомості, що зазначені у наданому Прайс-листі, відображають повний асортимент товару Продавця станом на конкретну дату складання такого Прайс-листа.
Також, слід вказати, що згідно практики, що наразі склалася, щодо зазначення відомостей у прайс-листах та їх форми є суто суб`єктивним оціночним поняттям, яке не закріплено будь-яким нормативно-правовим актом національного та/або міжнародного законодавства.
Окрім цього, слід вказати, що Прайс-лист виробника від 26.10.2020 року застосовується на виконання п. 3.2. зовнішньоекономічного Контракту від 14.02.2007 року №2/HE/LO/UA/2007 від 14.02.2007, відповідно до якого прейскурант (Прайс-лист) є невід`ємною частиною Контракту, та який відповідно до п. 3.1. Контракту надається Продавцем Дистриб`ютору на продукти, які є предметом Контракту.
Встановлено, що пункт 3.4. Контракту передбачає систему знижок лише у разі виконання умов, визначених п. 3.4.1. даного Контракту.
Крім того, наданий до митного оформлення Прайс-лист виробника від 26.10.2020 року адресовано не особисто позивачеві, а невизначеному колу осіб.
Вказане, також підтверджується наданою комерційною пропозицією виробника LOTOS OilSp. z o.o. від 26.10.2020 року.
При цьому, не має обмеження терміну дії Прайс-листа виробника від 26.10.2020 року та кола покупців, яким пропонуються саме зазначені умови продажу.
Викладене вище, також підтверджується Листом постачальника від 08.12.2020 року стосовно змісту та форми Прайс-листа виробника від 26.10.2020 року.
Вищезазначені документи підтверджують факт відсутності будь-яких виняткових (спеціальних) знижок для позивача.
Відповідно, ціна на оцінюваний товар, що зазначена у Прайс-листі виробника від 26.10.2020 року, є єдиною для всіх без виключення офіційних дистриб`юторів компанії LOTOS OilSp. z o.o. на території України.
Щодо тверджень відповідача : «Відповідно до положень статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року особи вважаються пов`язаними між собою, якщо: 1) вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; 2) вони юридично визнані партнерами по бізнесу; 3) вони є роботодавцем і працівником; а1) будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; 4) один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; 6) обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; 7) разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; 8) вони є членами однієї й тієї самої сім`ї. Враховуючи делеговані компанією LOTOS OilSp. z o.o. (Польща) повноваження на продаж власної продукції у визначеному географічному регіоні, вартість товару за рахунком №962049320/ОР є такою, що встановлена з урахуванням впливу пов`язаності покупця та продавця на ціну товару. З урахуванням вищезазначених положень міжнародного законодавства, та положень статті 58 МКУ продавець і покупець за контрактом №2/HE/LO/UA/2007 від 14.02.2007 року для цілей Митного кодексу України вважаються пов`язаними між собою. Заявлена вартість операції приймається митним органом за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів Декларантом заявляється відсутність взаємопов`язаності контрагентів за зовнішньоекономічним контрактом №2/HE/LO/UA/2007 від 14.02.2007 року та декларується відсутність впливу таких відносин на формування ціни товару. Відповідно до частини 12 статті 58 МКУ передбачено, що той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятої. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну товарів. При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції. Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару. Примітками та додатковими положеннями до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі визначено, що сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни».
Відповідно до положень ч. 16 ст. 58 МК України для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Відповідно до ч. 17 ст. 58 МК України особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов`язаними для цілей цього Кодексу, якщо вони підпадають хоча б під один із критеріїв, визначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Згідно ч. 4 ст. 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (надалі - «Угода») для цілей цієї Угоди особи вважаються пов`язаними між собою, тільки якщо:
1) вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; 2) вони юридично визнані партнерами по бізнесу; с) вони є роботодавцем і працівником; 3) будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; 4) один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; 5) обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; 6) разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; 7) вони є членами однієї й тієї самої сім`ї.
Щодо критерію 1) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності Позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., слід зазначити, що жоден з працівників позивача не є службовцем або директором компанії LOTOS OilSp. z o.o.
У свою чергу, жоден з працівників компанії LOTOS OilSp. z o.o. не є службовцем або директором позивача.
Щодо критерію 2) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o. юридично не визнані партнерами по бізнесу.
При цьому, чинне законодавство України не дає будь-якого визначення поняттю "партнери по бізнесу".
Відповідно Господарського кодексу України до ст. 118 об`єднанням підприємств є господарська організація, утворена у складі двох або більше підприємств з метою координації їх виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.
Об`єднання підприємств утворюються підприємствами на добровільних засадах або за рішенням органів, які відповідно до ГК України та інших законів мають право утворювати об`єднання підприємств. В об`єднання підприємств можуть входити підприємства, утворені за законодавством інших держав, а підприємства України можуть входити в об`єднання підприємств, утворені на території інших держав.
Об`єднання підприємств утворюються на невизначений строк або як тимчасові об`єднання.
Об`єднання підприємств є юридичною особою.
Державна реєстрація об`єднання підприємств здійснюється відповідно до ст. 58 ГК України.
Відповідно до ст. 119 ГК України залежно від порядку заснування об`єднання підприємств можуть утворюватися як господарські об`єднання або як державні чи комунальні господарські об`єднання.
Господарське об`єднання - об`єднання підприємств, утворене за ініціативою підприємств, незалежно від їх виду, які на добровільних засадах об`єднали свою господарську діяльність.
Господарські об`єднання діють на основі установчого договору та/або статуту, який затверджується їх засновниками.
Відповідно до ст. 120 ГК України господарські об`єднання утворюються як асоціації, корпорації, консорціуми, концерни, інші об`єднання підприємств, передбачені законом.
Позивач не входить до об`єднань підприємств, що можна було б розцінити як офіційне партнерство по бізнесу, які зареєстровані у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Щодо критерію 3) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності Позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., встановлено, що позивач не є роботодавцем або працівником компанії LOTOS OilSp. z o.o.
У свою чергу, компанія LOTOS OilSp. z o.o. не є роботодавцем або працівником позивача.
Щодо критерію 4) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності Позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., Товариством повідомляємо про відсутність будь-якої юридичної або фізичної особи, яка безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків акцій позивача та/або компанії LOTOS OilSp. z o.o., що дають право голосу, або акцій обох з них.
Щодо критерію 5) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності Позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., позивач безпосередньо або опосередковано не контролює компанію LOTOS OilSp. z o.o.
Також, встановлено, що компанія LOTOS OilSp. z o.o., безпосередньо або опосередковано не контролює Позивача.
Засновником, одноосібним учасником та кінцевим бенефіціарним власником Позивача являється громадянин України ОСОБА_1 .
Щодо критерію 6) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., ні позивач, ні компанія LOTOS OilSp. z o.o. безпосередньо або опосередковано не контролюються третьою особою.
Щодо критерію 7) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., позивач і компанія LOTOS OilSp. z o.o., безпосередньо або опосередковано не контролюють будь-яку третю особу.
Щодо критерію 8) ч. 4 ст. 15 Угоди відносно пов`язаності позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., позивач і компанія LOTOS OilSp. z o.o., їхні засновники, кінцеві бенефіціарні власники та керівники не є членами однієї й тієї ж самої компанії.
Згідно ч. 5 ст. 15 Угоди особи, які пов`язані одна з одною в бізнесі таким чином, що одна з них є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншого, як би це не називалося, уважаються пов`язаними для цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають під критерії пункту 4 Угоди.
Позивач не є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером компанії LOTOS OilSp. z o.o.
Згідно Сертифіката офіційного дистриб`ютора від 01.01.2020 року компанія LOTOS OilSp. z o.o. лише підтверджує, що позивач є офіційним дистриб`ютором продукції Lotos на території України.
Цей Сертифікат не говорить про одноосібність позивача у якості агента, дистриб`ютора чи концесіонера продукції компанії LOTOS OilSp. z o.o. на території України.
Крім того, про одноосібність позивача у якості агента, дистриб`ютора чи концесіонера продукції компанії LOTOS OilSp. z o.o. на території України не йдеться і у Контракті.
Відповідно до ст. 17 Угоди ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання.
Отже, вказані висновки відповідача про пов`язаність позивача і компанії LOTOS OilSp. z o.o., що зроблені у оскаржуваному Рішенні, є передчасними.
Щодо тверджень відповідача, які зроблені у оскаржуваному рішенні: «Поставка товару здійснюється згідно контракту №2/HE/LO/UA/2007 від 14.02.2007 року на умовах поставки FСА Гданськ (Польща). На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11р. при умовах поставки FСА продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Згідно договору про перевезення від 16.11.2020р. №69/2020-Гобов`язок з перевезення вантажу покладено на ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до поданого до митного оформлення рахунку на оплату транспортних витрат від 03.12.2020р. №75 та заявки на перевезення від 17.11.2020р. №89 вартість послуг з перевезення становить 20 800 гривень. Проте в даних документах від перевізника не зазначено строк розрахунку за послуги з транспортування. Правилами заповнення ДМВ, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №599, при заповненні гр. 20 ДМВ зазначено: для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. До митного оформлення не подано банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; у поданому рахунку-фактурі не зазначено інформацію про строк та умови оплати».
Частиною 2 статті 53 МК України чітко визначено перелік документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати додаткові документи згідно пунктів 1-8 ч.3 ст. 53 МК України, за їх наявності.
Частиною 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта інші документи, відмінні від тих, що зазначені у пп. 2-4 цієї статті.
Відповідно до положень п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно пп. 7.2., 7.4. Контракту, в редакції Додаткової угоди № 3/2014 від 19.08.2014 р. поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах РСА Гданськ (Республіка Польща) на підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010 р., які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.2011 року.
Пунктами 7.2, 7.4., 7.5. та 7.6. Контракту в редакції Додаткової угоди №3/2014 від 19.08.2014 р. визначено особливості розподілу витрат на визначених умовах поставки. Згідно даних пунктів Контракту витрати на транспортування не включені у вартість товару.
У п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України зазначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Для підтвердження числового значення складової митної вартості, що стосується вартості перевезення оцінюваної партії товару за ЕМД від 07.12.2020 р. №UA110320/2020/011779 до митного оформлення позивачем надані такі документи, відомості про які зазначені у гр. 44 митної декларації, а саме: Рахунок на оплату транспортних послуг № 75 від 03.12.2020 р. (код документу - 3004); Довідка про транспортні витрати № 03/12 від 03.12.2020 р., видана ФОП ОСОБА_3 (код документу - 3007); Довідка про транспортні витрати № 915 від 03.12.2020 р., видана Позивачем (код документу - 3007); Заявка на перевезення вантажів № 89 від 17.11.2020 р. (код документу - 9000); Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №69/2020-Г від 16.11.2020 р., укладений між Позивачем та ФОП ОСОБА_3 (код документу - 4301).
Відповідачем не було взнято до уваги вказані вище документи, що надані до митного оформлення та зазначені у гр. 44 ЕМД від 07.12.2020 р. №UA110320/2020/011779, та які містять відомості про вартість перевезення оцінюваної партії товару згідно п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України. Вищевикладене спростовує хибне твердження посадової особи Відповідача щодо наявності розбіжностей у числовому значенні складової митної вартості, що стосуються вартості перевезення оцінюваної партії товару.
Згідно п. 4.1 Договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 16.11.2020 р. № 69/2020-Г розрахунки між Перевізником і Замовником здійснюються за домовленістю Сторін шляхом безготівкового розрахунку.
Згідно п. 1.3. Договору на перевезення маршрут доставки вантажу, назва вантажу, вид упаковки, вага вантажу, спосіб завантаження, тим кузова, дата та час початку завантаження, адреса завантаження, адреса розвантаження, Вантажовідправник, Вантажоодержувач, вартість перевезення, строки і способи оплати, контактна особа, загальний строк завантаження/розвантаження та інша необхідна інформація погоджуються Сторонами в додатках до цього Договору, які викладаються у формі заявок на перевезення вантажів.
Згідно п. 4.2 Договору на перевезення «Вартість перевезення визначається в заявках на перевезення вантажів, рахунках-фактурах та актах виконаних робіт за кожне здійснене Перевізником перевезення вантажу».
Також у п. 12 Заявки на перевезення вантажів № 89 від 17.11.2020 року до Договору на перевезення вказано, що вартість перевезення, строк і способи оплати визначаються за домовленістю Сторін.
Враховуючи вищевикладене, числові значення складової митної вартості, що стосуються вартості перевезення оцінюваної партії товару до пункту ввезення на митну територію України (п/п Ягодин) не містять розбіжності та підтверджені документально, що спростовує вказані вище висновки відповідача про наявність розбіжностей у наданих до митного оформлення документах, що стосуються вартості перевезення оцінюваної партії товару до польсько-українського кордону.
Щодо тверджень відповідача, які зроблені у оскаржуваному рішенні: «Відповідно до розділу 2 Наказу ДФС від 11.09.2015 р. №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» при здійсненні роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, митний орган здійснює порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною в митних органах інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів. Згідно розділу 3 Наказу при здійсненні аналізу, виявлення та оцінки ризиків на підставі сировинних складових ураховуються дані про вміст сировини, що використовується для виготовлення цього товару. Проте декларантом не надано інформації щодо сировини, з якої виготовлено товари», слід зазначити про таке.
Частиною 2 статті 53 МК України чітко визначено перелік документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати додаткові документи згідно пунктів 1 -8 ч. 3 ст. 53 МК України, за їх наявності.
Частиною 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта інші документи, відмінні від тих, що зазначені у пп. 2-4 цієї статті.
Для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваної партії товару за ЕМД №UА110320/2020/011813 від 08.12.2020 р., а також для порівняння відповідачем, рівня заявленої митної вартості товарів Позивачем з наявною в митному органі інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів надавалися копія Листа виробника LOTOS OilSp. z o.o від 17.11.2020 р. з додатками до нього, копія котирування цін на нафтопродукти від 09.04.2020 р., від 20.04.2020 р., від 01.05.2020 р. та копія Калькуляції відпускних цін від виробника LOTOS OilSp. z o.o від 17.11.2020 року.
Також додатково було надано копію Експертного висновку Полтавської ТПП від 24.02.2021 р. № В - 83 про вартість товару та сировини.
Такими чином, враховуючи наведене вище, слід дійти до висновку, що документи, що були подані позивачем на підставі ч. 2 ст. 53 МК України, для митного оформлення, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті покупцем на користь постачальника, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною контракту згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст. 58 МК України.
Відповідач не спростовано дійсність поданих до митного оформлення основних документів, достовірність і об`єктивність зазначених в них відомостей, не підтверджує належними доказами та аргументованими доводами наявність у документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідач не спростовує контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність перевірити згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК України вартість операції на підставі наданих документів, а відповідно й рівень митної вартості товарів за ціною контракту за правилами, визначеними у ст. 58 МК України.
Відповідач під час проведення митного контролю не доведено аргументовано, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, його сумніви є необґрунтованими та носять суб`єктивний характер.
Положення п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно - експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
При цьому вказаний висновок суду також спростовує доводи митного органу, що позивачем до митного оформлення не подано банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; у поданому рахунку-фактурі не зазначено інформацію про строк та умови оплати.
Щодо доводів митниці про те, що декларантом не надано інформації щодо сировини, з якої виготовлено товар, суд зазначає, що вказаний документ не є документом, визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, як документ, який підтверджує митну вартість товарів та наявність розбіжності у ньому не можуть бути підставою для витребування додаткових документів для подальшого коригування митної вартості.
Тому суд робить висновок, що надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають розбіжностей, які б не дозволяли відповідачеві провести обчислення митної вартості за основним методом.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд зазначає, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року у справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
При цьому такі посилання митного органу не заслуговують на увагу, оскільки визначаючи ці недоліки, відповідач не наводить посилань на розбіжності у числових значеннях складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Окрім цього, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач посилається на іншу декларацію за аналогічними товарами, які були пред`явлені до митного оформлення.
Посилання відповідача на відомості з інформаційних баз даних контролюючого органу не є належним доказом щодо неправильного визначення позивачем митної вартості товару, зазначеного у митній декларації, оскільки такі відомості мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати перевагу над наданими декларантом первинними документами про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.
Верховний Суд у постанові від 29.09.2020р. у справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.
З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, що митний орган не надав доказів того, що документи подані позивачем, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. У поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Суд бере до уваги те, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів жодним чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не є достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень та здійснення коригування митної вартості.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 року у справі №160/1329/19.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про задоволення позовної заяви.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що контролюючим органом не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятих рішень.
Щодо розплоду судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4540,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ТОВ "ГПЛ" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UА110320/2020/000105/1 від 08.12.2020 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби на користь ТОВ "ГПЛ" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4540,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 05.08.2021 року.

Суддя В.В. Ільков