Справа № 140/6259/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

05 серпня 2021 року ЛуцькСправа № 140/6259/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Каленюк Ж.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення остаточного розрахунку при звільненні 29 березня 2021 року; стягнення додаткової доплати до грошового забезпечення за залучення до заходів з метою запобігання розповсюдженню хвороби COVID-19 та виконання службових обов`язків при безпосередньому контакті з населенням, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375, за період проходження служби у жовтні 2019 року - лютому 2021 року; стягнення грошової компенсації вартості речового майна у сумі 21745,81 грн, що належало до видачі згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475; стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2021 року по дату ухвалення рішення у справі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року позовну заяву на підставі частин першої, другої статті 169 КАС України, частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) було залишено без руху та позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду нової редакції позовної заяви, у якій зазначити суму належної до виплати додаткової доплати до грошового забезпечення за залучення позивача до заходів з метою запобігання розповсюдженню хвороби COVID-19 та виконання службових обов`язків при безпосередньому контакті з населенням, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375, про стягнення якої позивач просить; уточнити позовну вимогу про стягнення суми середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні (в частині періоду та суми стягнення). Також позивачу необхідно було подати заяву про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості речового майна разом із доказами поважності причин пропуску цього строку. Крім того, надати документ про сплату судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову за позовними вимогами про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення грошової компенсації за речове майно.

Позивач, виконуючи вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 23 червня 2021 року, подав нову редакцію позовної заяви, у якій просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нездійснення остаточного розрахунку при звільненні 29 березня 2021 року; стягнути доплату за залучення до заходів з метою запобігання розповсюдження хвороби COVID-19 та виконання службових обов`язків при безпсередньому контакті з населенням, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375, за період проходження служби жовтень 2020 року - лютий 2021 року у сумі 17554,15 грн; стягнути компенсацію вартості речового майна у сумі 21745,81 грн, що належить до видачі згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475; стягнути середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненії за період з 30 березня 2021 року по дату винесення рішення у справі, розмір якого станом на 30 червня 2021 року становить 14111,25 грн. Одночасно позивач просив поновити йому строк звернення до суду в частині позовних вимог та надав докази сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Позовну заяву в частині позовних вимог належить повернути позивачу з таких мотивів і підстав.

Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 КАС України.

Так позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини перша та друга статті 122 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом початком перебігу строку є день, коли особа дізналась або повинна була (могла) дізнатись про порушення свого права.

Предмет цього спору зумовлений, зокрема, невиплатою позивачу грошової компенсації за речове майно, належне йому до видачі та неотримане за час проходження військової служби.

Статтею 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII) передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України (абзац другий пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-XII).

Як визначено пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

З наведеного слідує, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними служби. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №802/1677/16-а, грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби, не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою).

У розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба є публічною службою.

Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати позивачу у зв`язку із звільненням з військової служби компенсації за речове майно, право на яке він набув під час проходження публічної служби, а тому у таких спорах підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, яким встановлено місячний строк звернення до суду.

Відповідно до актуальної правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, виходячи з правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду у спорах такої категорії є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Така ж позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №380/6442/20, у якій зокрема, наголошено, що строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.

Тобто, у цій категорії справ, законодавець визнав, що строк в один місяць є достатнім для звернення до суду за захистом свої прав, якщо особа вважає, що під час її прийняття на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушено її права, свободи чи законні інтереси.

Оскільки позивач з військової служби звільнений з виключенням зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення 29 березня 2021 року, то з 30 березня 2021 року розпочався перебіг місячного строку звернення до суду із позовом про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно, яка не є складовою грошового забезпечення. З позовом у цій частині позовних вимог позивач звернувся лише 18 червня 2021 року, про що свідчить власноруч проставлена ним дата на позовній заяві. Отже, позов у цій частині позовних вимог поданий з пропуском місячного строку звернення до суду.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин. Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям: існують обставини, які унеможливлювали або ускладнили вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди для звернення до суду; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважність причин пропуску строку звернення до суду може бути врахована судом лише у випадку наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Позивач у тексті нової редакції позовної заяви просив поновити йому строк звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 21745,81 грн, мотивуючи тим, що на дату звільнення з військової служби 29 березня 2021 року ним не було отримано розрахунок виплат, а тому він не знав, які суми із належних йому були виплачені при звільненні, а які ні. Лише з відповіді на адвокатський запит від 31 травня 2021 року №50/41/33-373 йому стало відомо про порушення відповідачем його прав.

Однак отримання листа відповідача від 31 травня 2021 року №50/41/33-373 на вказаний запит лише свідчить про пасивність поведінки у здійсненні права на пред`явлення позову з моменту звільнення до моменту подання запиту. Оскільки позивач звільнений з військової служби 29 березня 2021 року, то на день звільнення йому повинні бути виплачені всі належні платежі, в тому числі і грошова компенсація вартості речового майна, і саме з моменту невиплати такої компенсації позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Про розмір належної до виплати компенсації позивачу було відомо зі змісту наказу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29 березня 2021 року №63 (по стройовій частині).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 виклав правову позицію, згідно з якою отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного направлення 20 травня 2021 року адвокатського запиту вказує на те, що позивач почав проявляти інтерес до дійсного стану розрахунків із ним, однак не може бути початком відліку строку звернення до суду та не є поважною причиною його пропуску, оскільки відсутні підстави вважати, що існували фактичні і об`єктивні (незалежні від позивача) перешкоди для звернення як до відповідача за відповідною інформацією, так і до суду для захисту прав, які позивач вважає порушеними, у межах місячного строку, встановленого процесуальним законом. До того ж, на момент направлення адвокатського запиту (20 травня 2021 року) місячний строк звернення до суду закінчив свій перебіг.

Отже, наведені у клопотанні позивача про поновлення строку звернення до суду причини не є поважними; обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення ним відповідних дій, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, судом не встановлено.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду. Так частиною першої цієї статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки позовна заява в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості речового майна у сумі 21745,81 грн, що належало до видачі згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475, подана з пропуском місячного строку звернення до суду, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивач не надав, тому належить дійти висновку про наявність правових підстав, передбачених частиною другою статті 123 КАС України, для повернення позовної заяви позивачеві в означеній частині позовних вимог.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 256, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості речового майна, що належало до видачі згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475, у сумі 21745,81 грн повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк