Справа № 560/8394/21
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8394/21
УХВАЛА
іменем України

04 серпня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Гнап Д.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Державна Установа "Замкова виправна колонія" (№58)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань державної установи "Замкова виправна колонія" (№ 58)", в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи "Замкова виправна колонія № 58", яка полягає у нездійсненні повного розрахунку на час звільнення та невиплати компенсації за належні ОСОБА_1 до видачі предмети речового майна;

- зобов`язати державну установу "Замкова виправна колонія № 58" виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 7377,23 грн;

- зобов`язати державну установу "Замкова виправна колонія № 58" виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з розміру 211,50 грн в день за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.10.2018 року по 06.07.2021 року, що складає 207270 грн.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.07.2021 позовну заяву залишено без руху.

Вказана ухвала вручена позивачеві 19.07.2021, що підтверджується карткою реєстрації повернення поштового повідомлення.

На виконання ухвали позивачем подано заяву на усунення недоліків позовної заяви. У поданій заяві позивач зазначає, що строк звернення до суду ним не пропущено, оскільки перебіг строку позовної давності повинен починатися із остаточного розрахунку після звільнення. Однак, у зв`язку з непроведенням відповідачем остаточного розрахунку після звільнення, а саме невиплати належної компенсації, початок перебігу строку позовної давності не розпочинався. Зазначає, що спір щодо несвоєчасного розрахунку з працівником при звільненні є трудовим спором, строк звернення до суду для вирішення якого не обмежений.

Дослідивши зміст поданої заяви, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби грошової компенсації вартості речового майна, яким він не був забезпечений під час проходження військової служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Включення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно до складу належних звільненому військовослужбовцю сум у розумінні приписів статті 116 Кодексу законів про працю України та необхідність застосування передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальності в разі невиплати такої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини підтверджено сталою судовою практикою розгляду цієї категорії адміністративних справ (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 821/1083/17), постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року (справа № 480/3105/19).

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року (справа № 240/532/20).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що строк звернення до суду ним не пропущено, оскільки з даним позовом він звернувся з пропуском місячного строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тобто, приписи частин першої, другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України є імперативними і передбачають обов`язкове подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Позивачу надавався строк для подачі заяви про поновлення строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно та доказів поважності його пропуску. Однак позивач не виконав зазначені вимоги ухвали.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, та не подав до суду заяву про поновлення строку звернення, у результаті чого не довів поважності пропущеного ним строку.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Державна установа "Замкова виправна колонія" (№58)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії слід повернути позивачу, оскільки ним не усунуто недоліки позовної заяви, а саме, не подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду у встановлений судом строк.

Керуючись частиною 2 статті 123, статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Державної Установи "Замкова виправна колонія" (№58)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуюча суддяД.Д. Гнап