Справа № 640/12945/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року м. Київ № 640/12945/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі по тексту - відповідач), адреса: 21027, місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 63, в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить (мовою оригіналу):

- визнати бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, щодо не затвердження проекту землеустрою, визнати протиправною та зобов`язання затвердити проект землеустрою для відведення позивачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий №:04:000:0525, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території, городоцької сільської ради, Вінницької області, Іллінецького - Гайсинського району, село Городок та яка знаходиться поза межами населеного пункту.

В обгрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона мала намір отримати безоплатно у власність земельну ділянку у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України.

03 вересня 2020 року позивачем подано до відповідача клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яку було задоволено, у зв`язку з чим Державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було розроблено та погоджено проект землеустрою земельної ділянки.

16 березня 2021 року позивач, як вказано у позові, звернулась до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою та надання їй безоплатно земельну ділянку.

Проте, з моменту отримання вказаного клопотання, відповідач відповіді позивачу не надав, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 18 березня 2021 року позивач звернулась до відповідача з заявою щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, за результатами якої, листом від 11 червня 2021 року №Д-4913/0-947/0/95-21 позивача повідомлено про відсутність правових підстав для задоволення її заяви з огляду на положення пункту 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач подала суду відповідь на відзив на позовну заяву з порушенням вимог частини 2 статті 163 та частини 3 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, позивачем не надано суду доказів надіслання копії відповіді на відзив на позовну заяву відповідачу, що відповідно дозволяє суду, не приймати до уваги заперечення, викладені у вказаній відповіді.

При цьому, суд наголошує, що позивач була обізнана щодо того, що має право подати відповідь на відзив на позовну заяву у порядку, встановленому в статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України, про що зазначено у пункті 5 резолютивної частини ухвали суду від 21 травня 2021 року, копію якої остання отримана 30 червня 2021 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Суд зазначає, що при розгляді справи, судом застосовуються положення законодавства, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності до частини 4 цієї ж статті центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Станом на 18 березня 2021 року (день реєстрації заяви позивача), Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області мало право розпоряджатись землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Вінницької області, в той час, як сільські, селищні, міські ради передавали земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У відповідності до абзацу 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, судом встановлено та вбачається з наявних матеріалів справи доказів, що 18 березня 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області за №Д-4913/0/94-21 зареєстровано заяву позивача про затвердження проекту землеустрою та надання безоплатно їй у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Городоцької сільради Вінницької області, Іллінецького-Гайсинського району, село Голодок.

Між тим, відповідачем у строки встановлені законодавством не розглянуто вказану заяву позивача та не прийнято рішення за результатами такого розгляду, що, відповідно, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача у строки встановлені законодавством.

Між тим, в матеріалах справи міститься копія листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11 червня 2021 року №Д-4913/0-947/0/95-21, в якому позивача повідомлено про зміни у законодавстві щодо повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Суд наголошує, що вказаний лист було сформовано та направлено позивачу вже після її звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Більш того, суд звертає увагу, що «Перехідні положення» Земельного кодексу України були доповнені пунктом 24 наступного змісту:

«З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності".

Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.», на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від № 1423-IX від 28 квітня 2021 року, який набрав чинності 27 травня 2021 року.

Наведене в сукупності свідчить, що позивач у встановленому Законом порядку 18 березня 2021 року звернулась до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою та надання їй безоплатно земельної ділянки; вказана заява мала бути розглянута відповідачем у місячний строк з моменту її реєстрації, тобто, до 19 квітня 2021 року включно, натомість відповідачем не було прийнято жодного рішення за вказаною заявою у встановлені законодавством строки, а вже після відкриття провадження у даній адміністративній справі (21 травня 2021 року) 11 червня 2021 року надано відповідь щодо відсутності повноважень для розгляду такої заяви.

Наведені обставини беззаперечно свідчать про протиправну бездіяльність відповідача, що тягне за собою для позивача негативні наслідки у вигляді докладання більших зусиль для реалізації свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, відповідно, порушують права позивача в цій сфері життєдіяльності, а тому позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Більш того, згідно частини 4 статті 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 14 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Відповідно до частини 8 статті 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Наведене в сукупності свідчить, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню у порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, після чого відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не розглянуто заяву позивача про погодження проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у строки, встановлені чинним законодавством, що, як вже було встановлено судом, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача в цій частині.

В той же час, щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області затвердити проект землеустрою для відведення позивачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий №:04:000:0525, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території, городоцької сільської ради, Вінницької області, Іллінецького - Гайсинського району, село Городок та яка знаходиться поза межами населеного пункту, суд дійшов висновку про те, що оскільки зазначена вище заява, як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, взагалі не було розглянуто відповідачем, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі у зв`язку з їх передчасністю.

Між тим, з метою більш ефективного захисту порушеного права позивача та з урахуванням положень чинного законодавства України, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність останній для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий №:04:000:0525, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території, городоцької сільської ради, Вінницької області, Іллінецького - Гайсинського району, село Городок та яка знаходиться поза межами населеного пункту з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням вимог законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин (18 березня 2021 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 800,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо належного та своєчасного розгляду заяви ОСОБА_1 від 16 березня 2021 року в частині прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки та надання її позивачу у власність для особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий №:04:000:0525, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території, городоцької сільської ради, Вінницької області, Іллінецького - Гайсинського району, село Городок та яка знаходиться поза межами населеного пункту, яка зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області за вх. №Д-4913/0/94-21 від 18 березня 2021 року.

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 63, ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність останній для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий №:04:000:0525, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території, городоцької сільської ради, Вінницької області, Іллінецького - Гайсинського району, село Городок та яка знаходиться поза межами населеного пункту з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням вимог законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин (18 березня 2021 року).

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 800,00 грн (вісімсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 63, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник