Справа № 360/2855/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2855/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - позивач, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича (далі - відповідач, приватний виконавець Щербаков І.М.), в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова І.М. від 16.07.2020 ВП № 62597704 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця (т.1 а.с.1-2).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.07.2020 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62597704 з примусового виконання наказу № 913/869/14 від 21.12.2017, виданого Господарським судом Харківської області, про стягнення з позивача на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі - ДК «Газ України») загальної суми у розмірі 275357631,18 грн.

Також 16.07.2020 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця ВП № 62597704 у розмірі 27535763,11 грн.

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, яка підлягає скасуванню, оскільки у відповідності до положень частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.

За своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

На цей час сума заборгованості в примусовому порядку з позивача на користь ДК «Газ України» стягнута не була, а будь-які дії відповідача в межах виконавчого провадження не є належними заходами примусового виконання рішень в розумінні норм законодавства, оскільки не спричинили фактичного виконання рішення суду та стягнення заборгованості з боржника.

Тому позивач вважає, що у приватного виконавця були відсутні підстави для стягнення основної винагороди приватного виконавця, що стало підставою для звернення позивача до суду.

25.08.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення (т.1 а.с. 44-45), в яких останній зазначив, що згідно вимог пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тому відповідач вважає, що винесення постанови про стягнення основної винагороди є обов`язком приватного виконавця, більше того, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення основної винагороди саме одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 8 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Посилаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а, відповідач вважає дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди законними та обґрунтованими, а скарга подана позивачем (боржником по справі) не з метою захисту порушених прав, а лише з метою ухилення від зобов`язань за виконавчим документом та в подальшому сплати основної винагороди приватного виконавця, що в свою чергу є результатом свідомого зловживання боржником своїми процесуальними правами.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено повністю (т.1 а.с.95-98).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі №360/2855/20 залишено без задоволення. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі №360/2855/20 - залишено без змін (т.1 а.с.136-138).

Постановою Верховного Суду від 08.07.2021 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року в справі № 360/2855/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду (т.1 а.с.204-216).

Ухвалою суду від 19.07.2021 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 липня 2021 року, зобов`язано відповідача надати суду в строк до 21 липня 2021 року повні матеріали виконавчого провадження ВП №62597704 станом на теперішній час; письмові пояснення чи закінчено ВП №62597704, чи воно триває, чи виконано повністю або частково; розрахунок застосований при визначенні суми основної винагороди виконавця та наведеного у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с.221).

Ухвалою суду від 22 липня 2021 року за клопотанням відповідача зупинено провадження у справі №360/2855/20 до 05 серпня 2021 року (т.1 а.с.239).

Ухвалою суду від 05.08.2021 поновлено провадження у справі (т.4 а.с.182).

02.08.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшли повні матеріали виконавчого провадження та пояснення, в яких зазначив наступне (т.2 а.с.1-3).

16.07.2020 приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Щербакову Ігорю Миколайовичу було подано заяву про примусове виконання Наказу Господарського суду Харківської області у справі №913/869/14 від 21.12.2017 року. Того ж дня приватним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62597704.

15.07.2021 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Щербакова Ігоря Миколайовича надійшла заява від ДК "ГАЗ УКРАЇНИ "НАК " НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Того ж дня приватним виконавцем були винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження №62598000 у виконавчому провадженні №62597704. В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено, що залишок заборгованості станом на 15.07.2021 складає 275357631,18 грн. Витрати та основна винагорода приватного виконавця не стягувались, так як за даним виконавчим провадженням взагалі не були стягнуті кошти під час примусового виконання. Таким чином виконавче провадження №62597704 закінчене, воно не виконане та не виконувалось частково.

Щодо розрахунку застосованого при визначенні суми основної винагороди виконавця та наведеного у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження відповідач зазначив наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за

виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), якщо суму боргу, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до частини 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 19 «Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Приватний виконавець, який забезпечив у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, одержує основну винагороду в розмірі двох мінімальних заробітних плат та за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

У виконавчому провадженні №62597704, виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню, мав майновий характер. Сума боргу за виконавчим документом складала 275357631,18 грн - 10% стягнутої суми або вартості майна, що підлягало б передачі за виконавчим документом складала б 27535763,11 грн, тому основна винагорода приватного виконавця становила 27535763,11 грн.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди приватного виконавця є виконавчим документом та відповідно до вимог цього Закону підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи викладене, і була винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №62597704 від 16.07.2020.

Відповідач вважає, що жодних правових підстав вважати, що приватним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №62597704 від 16.07.2020 немає. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

05.08.2021 в судове засідання прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити їх з підстав зазначених у позові, надав суду пояснення аналогічні позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у письмових поясненнях, надав суду пояснення аналогічні письмовим.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд поставив на обговорення питання про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Представники сторін не заперечували щодо подальшого розгляду справи в письмовому провадженні.

Протокольною ухвалою від 05.08.2021 суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (ідентифікаційний код юридичної особи 33270581) зареєстровано як юридична особа 24.12.2004 за № 0000337.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.11.2017, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2016, у справі № 913/869/14 позов в частині вимог про стягнення 257096613,12 грн інфляційних втрат і 16775723,19 грн 3% річних задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код ЄДРПОУ 3130113,12 грн інфляційних втрат, 17933755,02 грн 3% річних, 327263,04 грн судового збору (т.1 а.с.58 зв. - 65).

21.12.2017 Господарським судом Харківської області видано наказ № 913/869/14 про стягнення з ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" () на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ЄДРПОУ 3130113,12 грн інфляційних втрат, 17933755,02 грн 3% річних, 327263,04 грн судового збору (т.1 а.с.55 зв.).

Наказ від 21.12.2017 № 913/869/14 перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.07.2020 ВП № 58667721 наказ № 913/869/14 від 21.12.2017 повернуто стягувачу за його заявою. Пунктом 3 постанови встановлено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 16.07.2023 (т.1 а.с.49-50).

16.07.2020 дочірня компанії "Газ України" звернулася до приватного виконавця Щербакова І.М. з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу від 21.12.2017 № 913/869/14 (т.1 а.с.54-55).

Постановою приватного виконавця Щербакова І.М. від 16.07.2020 ВП № 62597704 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу від 21.12.2017 № 913/869/14. Пунктом 3 постанови визначено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 27535763,11 грн (т.1 а.с.71).

Також 16.07.2020 приватним виконавцем Щербакова І.М. винесено постанову ВП № 62597704 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 27535763,11 грн (т.1 а.с.71).

16.07.2020 приватним виконавцем Щербаковим І.М. винесено постанову ВП № 62597704 про об`єднання виконавчих проваджень ВП № 62597669, ВП № 62597704 у зведене виконавче провадження № 62598000 (т.1 а.с.76).

Постановою приватного виконавця Щербакова І.М. від 15.07.2021 виведено виконавче провадження № 62597704 із зведеного виконавчого провадження № 62598000 (т.4 а.с.163-164).

Постановою приватного виконавця Щербакова І.М. від 15.07.2021 ВП № 62597704 на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ - наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі №913/869/14, виданого 21.12.2017, про стягнення з ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" () на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (ЄДРПОУ 3130113,12 грн інфляційних втрат, 17933755,02 грн 3% річних, 327263,04 грн судового збору, у загальній сумі 275357631,18 грн - повернутий стягувачу.

Залишок заборгованості станом на 15.07.2021 складає 275357631,18 грн. Витрати та основна винагорода ВП не стягувались (т.4 а.с.165-168).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ установлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону №1403-VIII передбачає, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закон №1403-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи положення частин четвертої, п`ятої та сьомої статті 31 Закону 1403-VIII, суд дійшов висновку, що приватний виконавець дійсно має право виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, однак питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Стягнення основної винагороди законодавцем пов`язується саме з початком примусового виконання. При цьому, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів з примусового виконання виконавчого документу, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу, та стягується з боржника у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.07.2021 по даній справі.

Дослідженням матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, що приватним виконавцем здійснювались заходи з примусового виконання виконавчого документу, однак вони не призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу. Станом на 15.07.2021 стягувачу повернуто за його заявою виконавчий документ. Розмір заборгованості складає 275357631,18 грн.

Тобто за час знаходження на виконанні у приватного виконавця наказу Господарського суду Харківської області у справі №913/869/14 розмір заборгованості не змінився, жодних сум за цим виконавчим документом відповідачем фактично з боржника не стягнуто.

Отже, беручи до уваги той факт, що заходи, які вчиняв приватний виконавець не призвели ані до повного, ані до часткового виконання виконавчого документу і наразі виконавчий документ повернутий стягувачу; розмір суми основної винагороди приватного виконавця визначений в оскаржуваній постанові не відповідає фактично стягнутій приватним виконавцем сумі, а також того, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди приватного виконавця є окремим виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови приватного виконавця ВП №62597704 від 16.07.2020 про стягнення з боржника основної винагороди.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та вказані вище норми права, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено протиправність постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 16.07.2020 ВП № 62597704, як наслідок, позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за подачу позову сплачено судовий збір у загальному розмірі 21020,00 грн (т.1 а.с.16, 26).

З огляду на зазначене та згідно із статтею 139 КАС України судові витрати позивача підлягають стягненню на його користь за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 2, 14, 243-246, 287, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича від 16.07.2020 ВП № 62597704 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, ) з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича (04070, м. Київ, вул. Спаська, 35, офіс 10, РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова