Справа № 420/8160/21
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8160/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 22.12.2014 року по справі № 815/6708/14, -

ВСТАНОВИВ

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, в якій позивач просить: стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України (бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення по справі № 815/6708/14 про поновлення на роботі (з 01.09.2020 року по 01.06.2021 року) у розмірі 73026,99 грн. (сімдесят три тисячі двадцять шість грн. 99 коп.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. у справі № 815/6708/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015 р., визнано протиправним та скасовано наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області № 133 «ОС» від 31.10.2014р. про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 з 31.10.2014 р. на роботі в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на посаді головного державного інспектора інспекційного відділу № 1 Інспекційного управління в Одеській області Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області; зобов`язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.10.2014 р. по день поновлення на посаді. Однак постанова Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014р. справі № 815/6708/14 в частині поновлення позивача з 31.10.2014р. на роботі на посаді головного державного інспектора та нарахування та виплати їй середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31.10.2014 р. по день поновлення на посаді не виконана. З урахуванням зазначеного, позивачем понесені матеріальні збитки у зв`язку з неотриманням заробітної плати на загальну суму 73026,99 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020 р. по справі №420/6014/18 та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 р. по справі №420/8111/20 стягнуто з Державної архітектурно-будівельної інспекції користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 23 грудня 2014 року по 01 листопада 2018 року в сумі 203 458 грн. 10 коп. та період з 01 листопада 2018 року по 31.08.2020 року включно в сумі 169 579 грн. 70 коп. відповідно. Оскільки Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. по справі № 815/6708/14 на даний час не виконана, то відповідно до ст. 236. КЗпП України Загороднікова Т.В. має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі з 01.09.2020 року по 01.06.2021 року.

Від Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України №150 від 23.04.2014 р., №294 від 09.07.2014 р. щодо утворення ДАБІ та її структурних органів, зазначив, що Департамент ДАБІ або інший орган не визначено правонаступником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р. по справі №815/6708/14 замінено Інспекцію ДАБК на Департамент ДАБІ. 22.12.2015 р. відкриті виконавчі провадження №49714780 та №49714944 з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 року по справі №815/6708/14. При цьому, 19.01.2016 р. Департаментом ДАБІ повідомлено державного виконавця про неможливість виконати рішення суду, оскільки Департамент ДАБІ не є правонаступником Інспекції ДАБК. В ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2016 р. суд дійшов висновку, що у разі зміни способу та порядку виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р., з урахуванням ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015р., відбудеться фактична зміна судового рішення, що є неприпустимим. Таким чином, відповідач заперечує проти задоволення позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді у Департаменті ДАБІ в Одеській області наголошуючи, що ні Держархбудінспекція, ні Департамент не є правонаступниками ліквідованої Інспекції.

Крім того, зазначено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020р. №218 Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, Урядом прийнято рішення ліквідувати Державну архітектурно-будівельну інспекцію. На теперішній час здійснюються організаційно-правові заходи, пов`язані з ліквідацією ДАБІ та її територіальних органів. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020р. №1340 Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду, Урядом прийнято рішення утворити Державну інспекцію архітектури та містобудування України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно- будівельного контролю та нагляду і ліквідувати Державну інспекцію містобудування України.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі ДАБК в Одеській області) №133 «ОС» від 31.10.2014 р. ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора інспекційного відділу №1 Інспекційного управління в Одеській області Інспекції ДАБК в Одеській області у зв`язку з ліквідацією Інспекції ДАБК в Одеській області відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Не погодившись із правомірністю звільнення, позивач оскаржила вищезазначений наказ в судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. у справі № 815/6708/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області № 133 «ОС» від 31.10.2014 р. про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 з 31.10.2014 року на роботі в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на посаді головного державного інспектора інспекційного відділу № 1 Інспекційного управління в Одеській області Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області; зобов`язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.10.2014 р. по день поновлення на посаді; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора інспекційного відділу № 1 Інспекційного управління в Одеській області Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області та в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 13-18).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015 р. у справі № 815/6708/14 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. залишено без змін (а.с. 19-23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 р. у справі № 815/6708/14 задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну відповідача по справі №815/6708/14 та замінено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на Державну архітектурну-будівельну інспекцію України (а.с. 24-25).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р. у справі № 815/6708/14 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2015 р. скасовано; постановлено нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 задоволено частково та замінено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Одеській області на Департамент державної архітектурно - будівельної інспекції (а.с. 26-28).

22.12.2015р. та 23.12.2015р. відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито два виконавчих провадження з виконання виконавчих листів № 815/6708/14, а саме щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі та щодо зобов`язання нарахування та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 49714780 від 22.12.2015р. та ВП № 49714944 від 23.12.2015р.) (а.с. 29-30).

В ході виконання вищевказаних виконавчих листів, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області листами від 05.01.2016 р. (вих. №№ 1015-05/1-44/1, 1015-05/1- 45/1) повідомлено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області є територіальним органом - структурним підрозділом апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України та не є юридичною особою. Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не має власних рахунків у банківських установах та не має права їх мати, не має права приймати (поновлювати) та звільняти з роботи (а.с. 31-32).

30.05.2016 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з невиконанням виконавчого документа (а.с. 33- 34).

21.06.2016 р. ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р. у справі №815/6708/14 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 р. у справі №815/6708/14 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р. за нововиявленими обставинами (а.с. 37-40).

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про заміну відповідача його правонаступником, в якій просила замінити відповідача по справі з Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 р. у задоволенні заяви про заміну відповідача по адміністративній справі №815/6708/14 відмовлено (а.с. 41-44).

У січні 2018 року позивачем направлено виконавчі листи до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, які повернуто без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що виконавчі провадження по виконанню цих виконавчих листів вже перебувало у відділі та було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 45-48).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року у справі №420/6014/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДАБІ України, Департаменту ДАБІ в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.10.2014р. по 22.12.2014р. у розмірі 2783,88 грн. та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі по справі № 815/6708/14 з 22.12.2014р. по 01.11.2018р. у розмірі 213005,05 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 року по справі №420/6014/18 рішення суду від 05.02.2019 року скасовано. Прийнята у справі нове рішення, яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ДАБІ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, за період з 23 грудня 2014 року по 01 листопада 2018 року, у сумі 76 833,30грн.

Постановою Верховного Суду від 12.12.2019 р. задоволена частково касаційна скарга ОСОБА_1 . Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 року в частині стягнення з ДАБІ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника в сумі 76 833,30 грн скасована, а справа в цій частині направлена на новий розгляд. Приймаючи рішення, Верховний Суд звернув увагу на те, що передумовою для здійснення розрахунку суми середнього заробітку є встановлення наявності в Держархбудінспекції посад, які аналогічні посаді позивачки та інформації про посадові оклади відповідних державних службовців.

Верховний Суд погодився з позицією суду апеляційної інстанції, що період часу за який необхідно стягнути середній заробіток, який бере відлік з наступного дня після постановлення судового рішення про поновлення на посаді (яке підлягає негайному виконанню), складається з 23.12.2014 р. по 01.11.2018 р., тобто по дату визначену самою позивачкою в позовній заяві.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 року по справі №420/6014/18 рішення суду І-ої інстанції від 05.02.2019 року скасовано. Прийнято у справі нове рішення, яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ДАБІ України (код за ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення про поновлення на роботі працівника, за період з 23 грудня 2014 року по 01 листопада 2018 року в сумі 203 458 (двісті три тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн. 10 коп. Зазначена сума вказана без урахування податків та обов`язкових платежів, які повинні бути стягнуті із ОСОБА_1 до державного бюджету. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 р. у справі 420/8111/20 стягнуто з Державної архітектурно-будівельної інспекції () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 01 листопада 2018 року по 31.08.2020 року включно в сумі 169 579 грн. 70 коп.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 р. у справі №815/6708/14, позивач звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на наявність підстав для стягнення з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення по справі № 815/6708/14 про поновлення на роботі (з 01.09.2020 року по 01.06.2021 року) у розмірі 73026,99 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з частиною другою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 року звернув увагу, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Частинами першою, другою та сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини першої статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, норма статті 236 КЗпП України передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Тобто, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17, від 05.09.2019 у справі № 816/943/17, від 10.01.2020 у справі №340/1218/19.

Вказана норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових відносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Отже, обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов`язані із такою затримкою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є обов`язком роботодавця, який реалізується шляхом видання відповідного наказу або розпорядження про таке поновлення.

При цьому, чинне законодавство не вимагає від працівника, якого незаконно звільнено із займаної посади, вчинення додатково певних дій щодо спонукання роботодавця на прийняття наказу про поновлення його на посаді. Водночас, прийняття наказу про поновлення працівника, незаконно звільненого з роботи, є обов`язком роботодавця в силу обов`язковості судового рішення, яке підлягає негайному виконанню.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суд має встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 свідчить також наявність рішення суду, яке набрало законної сили, - постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 року по справі №420/6014/18, якою стягнуто з ДАБІ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення про поновлення на роботі працівника, за період з 23 грудня 2014 року по 01 листопада 2018 року в сумі 203 458,10грн. без урахування податків та обов`язкових платежів, які повинні бути стягнуті із ОСОБА_1 до державного бюджету.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді суд по справі №420/6014/18 виходив з того, що ОСОБА_1 має стаж державної служби 14 років та її присвоєно 9 ранг державного службовця.

Частина 2 ст. 50 Закону України Про державну службу встановлює, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Суд враховує, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 року по справі №420/6014/18 стягнуто з ДАБІ України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення про поновлення на роботі працівника, за період з 23 грудня 2014 року по 01 листопада 2018 року; рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 р. у справі 420/8111/20 за період з 01 листопада 2018 року по 31.08.2020 року.

Враховуючи встановлені обставини, межі позовних вимог, періодом затримки є період: з 01.09.2020 року по 01.06.2021 року, тобто по дату визначену самою позивачкою в позовній заяві.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВРпередбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З аналізу вказаної норми вбачається, що середньомісячна заробітна плата у даному випадку обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 2 Порядку №100 у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Згідно з абзацом восьмим пункту 2 Порядку №100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Департаментом Держархбудінспекції в Одеській області не надано до суду відомостей щодо посад, аналогічних посаді, яку обіймала ОСОБА_1 до звільнення, а саме: головного державного інспектора інспекційного відділу № 1 Інспекційного Управління ДАБК в Одеській області, а також інформацію про посадові оклади державних службовців на посадах, які аналогічні посаді, яку обймала ОСОБА_1 до звільнення.

Аналіз змісту ч.2 ст.77 КАС України дозволяє стверджувати, що в цій нормі закріплена презумпція вини суб`єкта владних повноважень і це зроблено, на думку суду апеляційної інстанції, для того, щоб позначити різні положення перед судом суб`єкта владних повноважень і адміністративно підвладної особи позивача.

Слід зазначити, що пасивна позиція суб`єкта владних повноважень може бути виражена в утриманні або в ухиленні від надання важливих доказів, що створює для адміністративно підвладного суб`єкта труднощі у об`єктивному та повному розумінні ним кола спірних правових відносин у формуванні доказової бази та юридичної кваліфікації публічного правопорушення, в якому його звинувачує суб`єкт владних повноважень.

Завдання адміністративного судочинства полягає в захисті прав та інтересів фізичних і юридичних осіб від неправомірних дій чи рішень суб`єктів владних повноважень.

Частина 5 ст. 77 КАС України встановлює, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

При вирішенні справи №420/6014/18 судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 надала до суду апеляційної інстанції, отримані на її запит від Держархбудінспекції копії штатного розпису Департаменту Держархбудінспекції в Одеській області за 2016 - 2020 роки.

Згідно вказаних копій у 2016 р. в Департаменті Держархбудінспекції в Одеській області була посада - головний інспектор будівельного нагляду у відділі контролю та нагляду за проведенням перевірок (оклад 3 274 грн), у 2017, 2018 роках була посада - головний інспектор будівельного нагляду в інспекційному відділі з відповідним розміром окладу - 3 801 грн та 4 800 грн. Ці посади аналогічні посаді, з якої вона була звільнена.

Інформація, що міститься в особовому рахунку по заробітній платі ОСОБА_1 свідчить, що її середньоденний розмір за два останніх повних місяці служби, а саме: липень - серпень 2014 р. складає 77,33 грн.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 01.09.2020 року по 01.06.2021 року становить 188 робочих днів, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнта підвищення, на який необхідно прокоригувати виплати, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, становитиме 73026,99 грн.

Відтак, враховуючи неведене, аналізуючи норми чинного законодавства та встановлені судом обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державної архітектурно-будівельної інспекції України (бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення по справі № 815/6708/14 про поновлення на роботі (з 01.09.2020 року по 01.06.2021 року) у розмірі 73026,99 грн. (сімдесят три тисячі двадцять шість грн. 99 коп.) з вирахуванням податків і зборів.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 22.12.2014 року по справі № 815/6708/14, - задовольнити.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України (бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення по справі № 815/6708/14 про поновлення на роботі (з 01.09.2020 року по 01.06.2021 року) у розмірі 73026,99 грн. (сімдесят три тисячі двадцять шість грн. 99 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 04.08.2021р.

Суддя О.М. Тарасишина