Справа № 215/1122/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року Справа № 215/1122/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Криворізького медико-діагностичного центру комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська поліклініка № 5» Криворізької міської ради Клітного Олександра Григоровича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
19.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий ріг ради, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність директора Криворізького медико-діагностичного центру комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська поліклініка № 5» Криворізької міської ради Клітного Олександра Григоровича за результатом розгляду заяви від 20.05.20, яка виявилася: у порушенні встановленого порядку ст. 3, 22, 144 Конституції України та зобов`язати прийняти рішення в розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАСУ;
- визнати протиправною бездіяльність директора Криворізького медико-діагностичного центру комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська поліклініка № 5» Криворізької міської ради Клітного Олександра Григоровича за результатом розгляду заяви від 22.05.2020, яка виявилась у відмові сприяти йому в проведенні дослідження і надання висновків дослідження на кальцитонін, Са++ ТТГ,Т4св, Т3св, Т4 заг., Т4,Т3 із одного забору крові та встановити наявність у нього компетенції (повноважень) у такому сприянні;
- визнати протиправною бездіяльність директора Криворізького медико -діагностичного центру комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська поліклініка № 5» Криворізької міської ради Клітного Олександра Григоровича, за результатом розгляду заяви від 22.05.2020, яка виявилась у відмові надати копію статуту установи, юридичну адресу, номери телефонів, Е-mail, ЄДРПОУ, належно завірені та встановити наявність у нього компетенції (повноважень) таку інформацію надати;
- визнати протиправною бездіяльність директора Криворізького медико -діагностичного центру комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська поліклініка № 5» Криворізької міської ради Клітного Олександра Григоровича, за результатом розгляду заяви від 22.05.2020, яка виявилась у відмові надати гарантійного листа закладу, що він здійснить дослідження на кальцитонін, Са++ ТТГ,Т4св, Т3св, Т4 общ, Т4,Т3, розширеного біо-хімичного аналізу із одного його забору крові та встановити наявність у нього компетенції (повноважень) надати такий гарантійний лист.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яка надійшла 25.03.2021.
Підставою для звернення позивача до суду з адміністративним позовом стало, на думку позивача, порушення відповідачем Закону України «Про звернення громадян», та Конституції України при правовому режимі розгляду заяви позивача від 22.05.2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
26.04.2021 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки останнім не було допущено бездіяльності при розгляді заяви позивача від 22.05.2020, натомість надано відповідь яка направлена на адресу заявника поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Таким чином, враховуючи викладене, відповідач вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні позову.
08.06.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача з викладеними аргументами на відзив.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до директора Криворізького медико-діагностичного центру комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська поліклініка № 5» Криворізької міської ради Клітного Олександра Григоровича із заявою від 22.05.2020 року.
Позивач, вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність під час розгляду його заяви від 22.05.2020 року та не здійснив заходів, щодо усунення причин, які породжують подання заяви (запиту), звернувся до адміністративного суду, оскаржуючи таку бездіяльність.
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправності бездіяльності відповідача щодо розгляду скарги останнього від 22.05.2020
Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульований Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).
Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
- запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
- розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
- структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
- суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (пункт 4 частини другої статті 13 Закону № 2939-VI).
Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI на розпорядників інформації покладений обов`язок надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частини перша, друга статті 19 Закону № 2939-VI).
Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити:
- ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;
- загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
- підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Згідно із частиною першою статті 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
- розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Частиною четвертою статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (стаття 4 Закону № 393/96-ВР).
Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (стаття 5 Закону № 393/96-ВР).
Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду (стаття 14 Закону № 393/96-ВР).
Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (стаття 15 Закону № 393/96-ВР).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до пунктів 1, 7 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

- спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

- спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до статті 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-XII (далі Закон № 2801-XII), Держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист.

Держава гарантує безоплатне надання медичної допомоги у державних та комунальних закладах охорони здоров`я за епідемічними показаннями. Держава також гарантує безоплатне проведення медико-соціальної експертизи, судово-медичної та судово-психіатричної експертизи, патологоанатомічних розтинів та пов`язаних з ними досліджень у порядку, встановленому законодавством.

Держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановлених законодавством.

У розглянутому спорі відповідач не є суб`єктом владних повноважень, тобто не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою чи службовою особою, іншим суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Зокрема, відповідач не виконує відносно позивача владних управлінських функцій, а медичні послуги, визначення яких наведено у частині першій статті 3 Закону № 2801-XII, не віднесені до адміністративних послуг, якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 № 5203-VI є результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Вирішуючи заявлений спір, суд виходить із того, що позивач подав до комунального закладу заяву-запит від 22.05.2020, яка поєднує як звернення в порядку Закону № 393/96-ВР стосовно сприяння та забезпечення проведення медичних досліджень, так і запит про надання публічної інформації в порядку Закону № 2939-VI.

Оскільки відповідач не є суб`єктом владних повноважень у відносинах із позивачем, виходячи із частини першої статті 13 Закону № 2939-VI, відповідач може бути розпорядником інформації для цілей вказаного закону:

- стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів, як юридична особа, що фінансуються з місцевого бюджету;

- стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків, у разі, якщо відповідач виконує делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг;

- стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо відповідач відноситься до суб`єктів господарювання, який займає домінуюче становище на ринку або наділений спеціальними чи виключними правами.

Окремо частина друга статті 13 Закону № 2939-VI відносить до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Надавши відповідь на заяву-запит від 22.05.2020 відповідач повідомив інформацію щодо наявності реактивів; роз`яснив процедуру проведення дослідження для центрів первинної медико-санітарної допомоги та лікувальних закладів міста згідно розподілу кількості аналізів для них та те, що забір крові виконується у них та їхніми співробітниками доставляється до лабораторії; повідомив, що з 01.04.2020 КНП «Криворізька МП № 5» КМР уклала договори на проведення обстежень з НСЗУ, та порядок, згідно із яким сімейний лікар повинен видати заявнику електронне направлення на УЗД, роз`яснив, що МРТ плечових суглобів виконати неможливо, тому що немає спеціалізованої катушки та апарату 0,2 тесла; повідомило кількість виконаних досліджень та про роботу закладу; надало інформацію щодо закладу.

Таким чином, в межах визначених статтею 13 Закону № 2939-VI обов`язків надання інформації, відповідач надав належну відповідь, при цьому помилково зазначив, що статут відноситься до документів внутрішнього використання, а тарифні оклади працівників є конфіденціальною інформацією, оскільки вона стосується використання юридичною бюджетних коштів місцевого бюджету, що прямо передбачено частиною першою статті 7 Закону № 2939-VI.

Суду належить вирішити те, чи була відмова відповідача надати запитувану інформацію позивачеві втручанням у здійснення останнім права на отримання інформації, а також порушенням цього права.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 10.02.2021 у справі № 9901/22/20 застосувала правовий висновок Великої палати ЄСПЛ у рішенні від 08.11.2016 у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини», заява № 18030/11, згідно із яким наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього мають бути оцінені такі критерії:

- мета запитувача: необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;

- характер запитуваної інформації: інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;

- особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості: розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;

- готовність і доступність запитуваної інформації: надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.

Тягар доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації.

За обставин цієї справи та наданих позивачем доказів, доводів та їх обґрунтувань, відсутні підтвердження мети запитувача, нагальності суспільної потреби у наданні позивачеві запитуваної публічної інформації.

Заявлений спір розглядається відповідно до часини другої статті 9 КАС України за позовною заявою, в межах позовних вимог та за наведеним у позові його обґрунтуванням.

Судом не встановлено порушення прав позивача оскаржуваною бездіяльністю відповідача, обґрунтування позову не містить доводів щодо запитуваної публічної інформації.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача яка виявилась: у неприйнятті рішення в порядку надання адміністративних послуг; у порушенні управлінської функції відповідно пункту 19 частини першої статті 4 КАС України і статей 3, 19, 144 Конституції України; у невинесенні за результатами розгляду звернення від 22.05.2020 рішення, постанови, тобто правового акту.

Однак, Закон № 2939-VI передбачає надання відповіді на запит, не встановлюючи при цьому обов`язок прийняття індивідуального акту у формі рішення або постанови, запрошення запитувача для участі у розгляді запиту, відповідач не здійснює стосовно позивача владні управлінські функції при розгляді запиту, судом не встановлено надання позивачеві адміністративних послуг.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вищевикладена норма є імперативною, а отже виражає в категоричних розпорядженнях держави чітко позначені дії й не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів. Тобто імперативні норми прямо наказують правила поведінки, а отже якщо законом не передбачено певні дії, відповідач не має повноважень на власний розсуд виконувати їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ст. 139 КАС України, ухвалою суду від 30.03.2021 було задоволено заяву ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання адміністративного позову на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 133 КАС України, та звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська поліклініка № 5» Криворізької міської ради (; пл. Визволення, 2/1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000) про визнання протиправною бездіяльності відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко