Справа № 320/8331/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року м. Київ № 320/8331/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Березанський комбікормовий завод» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулось Приватне акціонерне товариство "Березанський комбікормовий завод» (07541, Київська обл., м. Березань, вул. Маяковського, 12, ) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 03.06.2020 у виконавчому проваджені №35503785.

В обґрунтуваннях заявлених вимог зазначено, що з постановою про стягнення виконавчого збору від 03.06.2020 позивач не погоджується з огляду на порушення відповідачем порядку визначення виконавчого збору та його стягнення. Зокрема позивач зазначає, що у порушення положень статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження одночасно не вирішено питання про стягнення виконавчого збору та не визначено його розміру, а тому відповідачем не може бути застосовано положення статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» як підставу для винесення постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому, у порушення п. 8 п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень вказана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена за відсутності стягнення державним виконавцем коштів за виконавчим документом, без реального виконання рішення суду.

У зв`язку із невідповідністю позовної заяви встановленим Кодексом адміністративного судочинства України вимогам, ухвалою суду від 21.09.2020 позов вирішено залишити без руху та встановити позивачу час на усунення виявлених недоліків у визначений судом спосіб.

Через невиконання вимог вищевказаної ухвали у встановлений судом строк, ухвалою від 16.10.2020 суд повернув позовну заяву позивачу разом з усіма доданими до неї документами на підставі частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2020, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою суду від 10.03.2021 позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивач усунув недоліки у строк та у спосіб, що визначені в ній.

Ухвалою від 19.04.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 26.04.2021 та зобов`язав відповідача до дати судового засідання подати до суду відзив на позовну заяву.

Копія ухвали суду від 19.04.2021 направлялась сторонам, зокрема, шляхом направлення електронного повідомлення за електронною адресою, та власне отримання якого 22.04.2021 підтверджуються сформованим автоматизованою системою документообігу суду звітом про доставку.

В судове засідання 26.04.2021 прибув представник позивача.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибув, у зв`язку з чим, за відсутності поданих клопотань, судове засідання відкладено на 17.05.2021.

Також, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

В судове засідання 17.05.2021 сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибули. При цьому, від представника позивача надійшло клопотання від 17.05.2021 про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Від відповідача жодних клопотань не надходило.

В зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 17.05.2021, враховуючи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вирішив розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі №7/072-12 вирішено стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Березанський комбікормовий завод» (07541, Київська область, м. Березань, вул. Маяковського, 12; код 04529944) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (правонаступник ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик») (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8а, код 19364259) 793 007 (сімсот дев`яносто три тисячі сім) грн. 03 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами та судові витрати: 15 860 (п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 15 коп. судового збору.

05.11.2012 видано наказ Господарського суду Київської області №7/072-12, на підставі якого 07.12.2012 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №35503785 з примусового виконання рішення суду.

За змістом даної постанови боржнику запропоновано самостійно виконати рішення в 7-денний строк. При невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк - виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2013 у справі №911/142/13-г порушено справу про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Березанський комбікормовий завод».

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, керуючись пунктом 8 частини 1 статті 37, статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» 26.08.2015 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП №35503785.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.11.2015 укладено сторонами мирову угоду та провадження у справі №911/142/13-г про банкрутство припинено.

В зв`язку з цим, керуючись частиною 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем поновлено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №35503785, про що винесено постанову від 25.10.2018.

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, після поновлення виконавчого провадження ВП №35503785 відповідно до постанови виконавця від 25.10.2018, державним виконавцем вчинялись виконавчі дії з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області №7/072-12 від 05.11.2012, про що виносились постанови: від 24.01.2019 про арешт коштів боржника, від 24.01.2019 про розшук майна боржника; від 10.01.2020 та від 27.04.2020 про арешт коштів боржника.

Крім того, 27.04.2020 державним виконавцем на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 06.02.2020 у справі №7/072-12, винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «БКЗ Грейн».

27.05.2020 ПРАТ «Березанський комбікормовий завод» звернувся до відповідача із заявою №27/05-03 про закінчення виконавчого провадження, надавши ухвалу Господарського суду Київської області у справі №911/142/13-г від 05.02.2015, якою затверджено мирову угоду, учасниками якої є стягувач ТОВ «БКЗ «ГРЕЙН» та боржником ПРАТ «Березанський комбікормовий завод».

На підставі поданої боржником заяви №27/05-03 від 27.05.2020 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №35503785 від 03.06.2020.

Водночас, державним виконавцем 03.06.2020 винесена постанова у ВП №35503785 про стягнення виконавчого збору з Приватного акціонерного товариства «Березанський комбікормовий завод» у розмірі 80 886,71 грн., не погоджуючись із якою з підстав, наведених у позовній заяві, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 21.04.1999 №606XIV, чинного на час відкриття ВП №35503785 згідно постанови від 07.12.2012) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 1 та 2 статті 25 Закону №606XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він

відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як зазначено вище, державним виконавцем 07.12.2012 було відкрито виконавче провадження №35503785 з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого документу - наказу Господарського суду Київської області №7/072-12 від 05.11.2012, про що винесено відповідну постанову та боржнику запропоновано самостійно виконати рішення в 7-денний строк. При невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк - виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Так, в матеріалах справи відсутні докази на користь виконання боржником рішення суду у наданий для добровільного виконання строк.

Відповідно до частин 1, 3 статті 27 Закону №606XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

З наведених норм слідує, що в разі ненадання боржником у строки, встановлені державним виконавцем у постанові про відкриття провадження у справі від 07.12.2012 для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків мав розпочати вчиняти дії з примусового виконання рішення.

Як вже зазначалося, за період з дати закінчення строків, встановлених для добровільного виконання боржником рішення суду і впродовж до 24.01.2019 (після поновлення виконавчого провадження ВП №35503785 згідно постанови виконавця від 25.10.2018) державним виконавцем не вчинялись дії, спрямовані на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області на підставі наказу Господарського суду Київської області №7/072-12 від 05.11.2012.

Відповідно до статті 28 Закону №606XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

02.06.2016 ухвалено нову редакцію Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 в редакції Закону №1404-VIII (чинного на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 03.06.2020) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення та за своєю природою є санкцією за невиконання рішення суду боржником у добровільному порядку.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Згідно частини 2 статті 39 Закону №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Як було зазначено вище, на підставі заяви боржника від 27.05.2020 та ухвали Господарського суду Київської області у справі №911/142/13-г від 05.02.2015, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №35503785 від 03.06.2020 на підставі пункту 2 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 40 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що на виконання вказаних приписів Закону №1404-VIII постановою головного державного виконавця від 03.06.2020 ВП №35503785 ухвалено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 80 886,71 грн.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зміст якого доречно навести повністю, а отже дослівно: «У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця».

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документа/закінчення виконавчого провадження, стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактичного стягнута на користь стягувача. І ці дії цілком логічні, оскільки при повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання необхідно буде стягувати як суму боргу, що залишилась, так і суму виконавчого збору, виходячи саме з цієї суми.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Разом з тим, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, наслідком яких стало його фактичне виконання.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

З наведеного слідує, що умовою справляння даного збору є саме примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, тоді як у разі відсутності факту примусового виконання ними такого рішення законних підстав для справляння виконавчого збору немає.

Тобто, виконання рішення суду про стягнення боргу відбувається або у добровільному порядку, коли боржник сам сплачує заборгованість кредитору, або у примусовому порядку, коли цю заборгованість у примусовому порядку стягують з боржника органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, та в подальшому перераховують її кредитору.

У даному випадку боржником до відділу державної виконавчої служби була подана заява з повідомленням про укладення зі стягувачем мирової угоди та проханням закінчити виконавче провадження.

У свою чергу, органами державної виконавчої служби у примусовому порядку з позивача будь-яких сум на виконання рішення суду стягнуто не було, тобто примусового виконання даного рішення фактично не відбулося, а тому правові підстави для справляння виконавчого збору відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18.

Отже, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що оскаржувану постанову винесено відповідачем протиправно, оскільки реального виконання рішення суду (стягнення коштів за виконавчим документом) не відбулось.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення. Умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 16.04.2020 у справі № 640/8425/19, від 16.04.2020 у справі №260/1261/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що постанова Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №640/8425/19 ухвалена після внесення змін до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", згідно із Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII.

Підсумовуючи, суд зазначає, що оскільки в рамках виконавчого провадження № 35503785 дії державного виконавця не забезпечили примусове виконання виконавчого документу про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум відповідно до виконавчого листа та не призвели до стягнення у примусовому порядку суми, зазначеної у цьому виконавчому листі, отже підстави для стягнення виконавчого збору в такому випадку - відсутні.

Відтак, у разі закінчення виконавчого провадження та за відсутності факту стягнення боргу в рамках виконавчого провадження за наслідком дій державного виконавця з примусового виконання, обов`язок щодо сплати виконавчого збору у боржника не виникає.

Отже для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, результатом яких є фактичне виконання виконавчого документу.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 03.06.2020 у виконавчому проваджені №35503785.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень - відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, жодних доказів, які б спростовували доводи позивача не надав та не довів відсутності підстав для скасування постанови.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач не повідомив суду про наявність у нього поважних причин для неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов, що розцінюється судом як визнання позову.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, за звернення до суду з даним адміністративним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №19 від 13.10.2020.

Зважаючи на задоволення позовних вимог понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову на суму 2102,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 03.06.2020 у виконавчому проваджені №35503785.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Березанський комбікормовий завод» (07541, Київська обл., м. Березань, вул. Маяковського, 12, ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2021

Суддя Панченко Н.Д.