Справа № 240/10899/19
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10899/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

05 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказів, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :
В червні 2021 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з заявою про визнання виконавчого листа у справі № 240/10899/19, що виданий 06.05.2021 Житомирським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року таким, що виконанню не підлягає.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у задоволенні заяви командира військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою Військова частина НОМЕР_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 виконати неможливо, оскільки у командира військової частини НОМЕР_1 відсутні повноваження щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, а новий штат, що затверджений начальником Генерального штабу Збройних Сил України від 29.10.2020, не передбачає посади начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021 року розгляд апеляційної скарги призначено в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи , суд зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління Служби безпеки України в Житомирській області № 148-д від 27.08.2019 в частині скасування допуску до державної таємниці за формою 1 (один) громадянину ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 21-одт від 06.09.2019 року в частині припинення доступу до державної таємниці підполковнику ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України № 72 від 11.09.2019 в частині увільнення підполковника ОСОБА_1 з посади начальника штабу - першого заступника начальника 142 навчально-тренувального центру Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказів, поновлення на посаді скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року.

06 травня 2021 позивачу видано виконавчі листи № 4037 2021р та № 4038 2021 р.

13 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65388719 з примусового виконання виконавчого документу про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року.

Проте, станом на дату розгляду заяви рішення суду не виконано, боржником не поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

В силу ст.14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із зазначено вбачається, що виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.

Порядок виконання судових рішень, визначений Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 3 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Колегія суддів зазначає, що право позивача бути поновленим на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тобто саме з цієї дати у позивача виникло беззаперечне право бути поновленим на посаді, а у відповідача обов`язок виконання остаточного судового рішення.

Так, положеннями ч. 2ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено, що рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Зазначеним положенням Закону кореспондують висновки п.34Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яких рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до приписів ч. 2ст. 374 КАС України підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням; 3) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його добровільним виконанням боржником чи іншою особою; 4) з інших причин.

Тобто, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, пов`язано з певними обставинами, які мали місце на момент його видачі (пред`явлення до виконання), зокрема: помилковою видачею; коли судове рішення не підлягало негайному виконанню і не набрало законної сили або пред`явлено до виконання після скасування судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист; повним (частковим) погашенням боргу, щодо якого видано виконавчий лист, або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, які, пов`язані із процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.

Процесуальними ж підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2018 року у справі №755/15479/14-ц.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява командира військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не містить жодних обставин з якими процесуальний закон пов`язував би можливість визнати виконавчий лист № 240/10899/19, що виданий 06.05.2021 Житомирським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року таким, що виконанню не підлягає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.