Справа № 640/20536/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року м. Київ № 640/20536/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного сервісного центра Міністерства внутрішніх справ України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного сервісного центра Міністерства внутрішніх справ України (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного сервісного центру МВС щодо ненадання дозволу на дублювання ідентифікаційного номера транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz 312D», 1996 року виготовлення, тип ТЗ АВТОБУС -D, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , зареєстрованого Білоцерківським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2005 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_3 » ;

- зобов`язати Головний сервісний центр МВС надати висновок про можливість дублювання ідентифікаційного номера транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz 312D», 1996 року виготовлення, тип ТЗ АВТОБУС -D, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , зареєстрованого Білоцерківським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2005 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_3 ».

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним сервісним центром МВС безпідставно відмовлено позивачу у надані дозволу на дублювання ідентифікаційного номера транспортного засобу автомобіля чим порушено приписи пункту 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що з відповідною заявою до Головного сервісного центра Міністерства внутрішніх справ України щодо надання дозволу на дублювання ідентифікаційного номера транспортного засобу позивач не звертався.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Mercedes Benz 312D, 1996 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_4 , тип ТЗ АВТОБУС-D, зареєстрованого Білоцерківським MPEB ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2020 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Як зазначає позивач, після ДТП за участю автомобіля позивача у 2018 році, ОСОБА_1 віддав автомобіль до станції технічного обслуговування (СТО) «ROWE», що знаходиться по вул.Київській, 42 в м.Біла Церква. Під час відновлювального ремонту номер кузова автомобіля зберегти не вдалося та після відновлення на лонжероні було залишено три останні цифри кузова.

Відповідно до висновку від 02.09.2019 р. за №0902/1 спеціаліста з трасологічного дослідження автомобіля встановлено, що встановити ідентифікаційний номер наданого на дослідження автомобіля Mercedes Benz 312D, білого кольору, трасологічними методами не видалось можливим внаслідок значної корозії металу та подальшого проведення ремонтно-зварюваних робіт в місці розташування номерної площадки кузова, а також встановлення кузовних деталей із закріпленою на них номерною наклейкою з позначенням « НОМЕР_5 » в процесі ремонту кузова іншого автомобіля. Вказане позначення за змістом відрізняється від позначення ідентифікаційного номера « НОМЕР_4 », вказаного в свідоцтві про реєстраціє ТЗ серії « НОМЕР_3 », виданому 29.07.2005 р. на досліджувальний автомобіль.

Як стверджує позивач, ОСОБА_1 звернувся із заявою від 02 вересня 2019 року на ім`я начальника Головного сервісного центру МВС про надання висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального ідентифікаційного номера на транспортному засобі - автомобіль марки «Mercedes-Benz 312D», 1996 року виготовлення, тип ТЗ АВТОБУС -D, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер ТЗ НОМЕР_2 , зареєстрованого Білоцерківським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2005 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Не отримавши висновок про можливість дублювання ідентифікаційного номера транспортного засобу автомобіля, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, визначена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 за № 1388 (далі - Порядок № 1388).

Відповідно до п. 3 Порядку № 1388, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Згідно п. 7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Відповідно до п. 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно п. 15 Порядку №1388, під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв`язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, установлення газобалонного обладнання, видачі тимчасового реєстраційного талона під час передачі права користування та/або розпорядження транспортними засобами, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду. Експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів. Експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України "Про судову експертизу" порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями. За результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації. Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром, відомостей про особу за Єдиним реєстром боржників, дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС.

Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати.

У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.

У разі наявності відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників перереєстрація, зняття з обліку транспортного засобу не проводиться.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) не допускається. Перша державна реєстрація таких засобів, а також ввезених на митну територію України транспортних засобів, що розшукуються правоохоронними органами інших держав, не проводиться.

У разі пошкодження ідентифікаційного номера перша державна реєстрація транспортних засобів проводиться тільки після експертного підтвердження справжності ідентифікаційного номера.

Не допускається державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, номери двигунів яких мають ознаки навмисного знищення або підробки (крім випадків повернення транспортного засобу законному власнику із знищеним або підробленим ідентифікаційним номером двигуна після незаконного заволодіння таким засобом).

На самостійно сконструйовані транспортні засоби та на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби із знищеними ідентифікаційними номерами їх складових частин (кузова, шасі, рами) або на транспортні засоби, ідентифікаційні номери складових частин яких пошкоджені під впливом корозії, знищені (пошкоджені) чи підроблені внаслідок незаконного заволодіння або в разі, коли проведена заміна таких складових частин після дорожньо-транспортної пригоди, наносяться спеціальні індивідуальні номери чи здійснюється дублювання первинних ідентифікаційних номерів складових частин (у разі встановлення відповідності ідентифікаційного номера таким засобам) згідно з вимогами міжнародних і державних стандартів.

У такому разі до реєстраційних документів та Єдиного державного реєстру транспортних засобів вносяться в установленому порядку відповідні відмітки.

Згідно п.9.5.5 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішній справ України від 11.08.2010 року N 379, якщо за результатами експертного дослідження встановлено повний зміст первинного (заводського) ідентифікаційного номера ТЗ, а також ознаки його нанесення в умовах підприємства - виробника, власник ТЗ або уповноважена ним особа звертається до Головного сервісного центру МВС України щодо можливості дублювання ідентифікаційних номерів ТЗ.

За результатами розгляду поданих матеріалів працівниками Головного сервісного центру МВС України складається аргументований висновок, який затверджується керівництвом Головного сервісного центру МВС України щодо дублювання ідентифікаційного номера ТЗ або надається письмова обґрунтована відмова в проведенні такого дублювання (пункт 9.5.6 Інструкції).

Відповідно до п. 9.5.7 Інструкції N 379 ТЗ з висновком Головного сервісного центру МВС України, відповідними матеріалами підрозділу внутрішніх справ (довідка про факт незаконного заволодіння та перебування в розшуку ТЗ, довідка про дорожньо - транспортну пригоду тощо) надається до Науково-дослідного Бюро судових експертиз «Сантодор» або іншої визначеної МВС спеціалізованої експертної установи, де після проведення необхідної додаткової перевірки ТЗ та документів, що його супроводжують, на металевих невід`ємних складових частинах ТЗ проводиться дублювання ідентифікаційних номерів ТЗ.

Про дублювання ідентифікаційних номерів ТЗ власнику або уповноваженій ним особі видається окрема довідка з фототаблицею місць нанесення дублюючих номерів та їх вигляду. Довідка є невід`ємним додатком до висновку експертного дослідження автомобіля (пункт 9.5.8 Інструкції).

Аналогічний порядок застосовується для надання дозволу на присвоєння та нанесення спеціальних індивідуальних ідентифікаційних номерів автомобілів.

Наказом МВС України від 8 жовтня 2007 року за №374 розроблено та затверджено Тимчасовий порядок дублювання первинних ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, згідно яких власник транспортного засобу має право звернутися до Головного сервісного центру МВС України з заявою про надання висновків про можливість дублювання ідентифікаційного номеру транспортного засобу, яке проводиться на базі Науково-дослідницького бюро судових експертиз «Сантодор» на підставі дозволу Головного сервісного центру МВС України.

Головний сервісний центр МВС України створений 7 листопада 2015 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ». Він є міжрегіональним територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України, який здійснює надання платних і безоплатних послуг, віднесених до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, а також бере безпосередню участь у реалізації державної політики в сфері надання таких послуг.

Система сервісних центрів МВС включає Головний сервісний центр, регіональні сервісні центри областей, Автономної Республіки Крим та міст Києва і Севастополя, а також територіальні сервісні центри МВС, які на правах відділів входять до складу відповідних регіональних сервісних центрів.

Одним із завдань сервісного центру МВС є здійснення контролю за відповідністю конструкції, технічного стану, комплектації та обладнання транспортного засобу нормам і стандартам та погодження відповідної нормативно-технічної документації. Виконанням цього завдання до ліквідації займалися органи Державтоінспекції МВС.

Зі змісту зазначених правових норми вбачається, що у випадку пошкодження ідентифікаційних номерів складових частин, передбачено нанесення спеціальних індивідуальних номерів або здійснюється дублювання первинних ідентифікаційних номерів складових частин (у разі встановлення відповідності ідентифікаційного номера таким засобам) згідно з вимогами міжнародних і державних стандартів, яке в свою чергу здійснюється сервісними центрами МВС.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 02 вересня 2019 року №18729 на ім`я начальника Головного сервісного центру МВС про надання висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального ідентифікаційного номера на транспортному засобі - автомобіль марки «Mercedes-Benz 312D», 1996 року виготовлення, тип ТЗ АВТОБУС -D, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер ТЗ НОМЕР_2 , зареєстрованого Білоцерківським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2005 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

При цьому дана заява не містить жодних доказів ї надання відповідачу - штампу відповідача, документів щодо її поштового відправлення, тощо.

Також, відповідач зазначає, що позивачем взагалі не подавалась відповідна заява, на доказ чого відповідачем надано витяг із Журналу №4д обліку вхідних документів (дублювання, переобладнання) 2019, що ведеться відповідачем, в якому відображені надходження за період з 28.08.2019 по 02.10.2019р.

Серед даних надходжень відсутня заява за номером від 02 вересня 2019 року №18729.

Оцінюючи такі доводи відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що надані копії витягів з Журналу №4д обліку вхідних документів 2019 (дублювання, переобладнання) не можуть слугувати безумовним доказом відсутності звернення позивача із відповідною заявою, оскільки зроблені з відсутністю нумерації аркушів самого Журналу, а подана до матеріалів справи заява позивача значиться за номером « 18729», який співставляється за послідовністю порядкових номерів, внесених у вказаний Журнал №4д.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Рішення Європейського суду з прав людини і основоположних свобод по справі «Бендерський проти України» орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities).

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд застосовує стандарт «баланс вірогідностей» (a balance of probabilities): слід довести, що факт скоріше був, а ніж не був, тобто суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище (ця математична аналогія випливає із пояснення в справі Miller v Minister of Pensions [1947] 2 All ER 372).

Аналогічний принцип оцінки доказів застосовується ЄСПЛ у рішеннях Rhesa Shipping Co SA v Edmonds [1985] 1 WLR 948, BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007, J.K. AND OTHERS v. SWEDEN від 23.08.2016, та ін.

Зважаючи на встановлений процесуальним законом обов`язок доказування, що покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку про те, що стверджувані позивачем обставини щодо звернення із заявою від 02 вересня 2019 року №18729 про надання висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номера на транспортному засобі є переконливими, у той час як відповідачем такий факт належними доказами не спростовано.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного сервісного центру МВС надати висновок про можливість дублювання ідентифікаційного номера транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz 312D», 1996 року виготовлення, тип ТЗ АВТОБУС -D, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , зареєстрованого Білоцерківським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2005 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_3 », суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).

Тобто, висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номера на транспортному засобі є дискреційним повноваженням відповідача.

Відтак позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Водночас суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Крім того, частиною четвертою статті 9 КАС України на суд покладений обов`язок вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, однак за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

З врахуванням обставин справи, беручи до уваги те, що фактично заява позивача по суті не була розглянута, суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог позивача та зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 щодо висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номера на транспортному засобі.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності своєї бездіяльності, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного сервісного центру МВС щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номера на транспортному засобі автомобіля марки «Mercedes-Benz 312D», 1996 року виготовлення, тип ТЗ АВТОБУС -D, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , зареєстрованого Білоцерківським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2005 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_3 »

3. Зобов`язати Головний сервісний центр МВС розглянути заяву ОСОБА_1 про надання висновку про можливість дублювання (присвоєння та нанесення спеціального індивідуального) ідентифікаційного номера на транспортному засобі автомобіля марки «Mercedes-Benz 312D», 1996 року виготовлення, тип ТЗ АВТОБУС -D, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , зареєстрованого Білоцерківським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області 29.07.2005 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії « НОМЕР_3 »

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного сервісного центру МВС.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян