Справа № 420/7245/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7245/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулось Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» до Головного управління ДПС в Одеській області про:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС в Одеській області про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС», як платника єдиного податку 3 групи з 01.04.2021 року, оформлене листом №5216/6/15-32-18-07-14 від 16.03.2021 року;

зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області зареєструвати Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» платником єдиного податку 3 групи з 01.04.2021 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» зазначило, що оскільки за 2020 календарний рік розмір доходу товариства складав 6457096,85 гривень, відповідно до вимог глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України позивач мав право перейти на спрощену систему оподаткування та звітності з 01.04.2021 року.

Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» наголошувало, що висновки контролюючого органу про перевищення позивачем суми доходу у 7000000,00 гривень спростовуються первинними документами та результатами аудиторської перевірки розміру доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача, а тому відмова Головного управління ДПС в Одеській області у реєстрації Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» платником єдиного податку 3 групи з 01.04.2021 року є протиправною.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року, Головному управлінню ДПС в Одеській області продовжено процесуальний строк на надання відзиву по адміністративній справі №420/7245/21 до 04 червня 2021 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, замінено сторону адміністративної справи №420/7245/21 з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) на Головне управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, код ЄДРПОУ ВП44069166), розгляд адміністративної справи №420/7245/21 розпочато спочатку.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№29166/21 від 04.06.2021р.) на позовну заяву (т.ІІІ, а.с.105-110).

Відзив обґрунтований наступним.

Головне управління ДПС в Одеській області вказувало, що за даними декларації на прибуток за 2020 рік № від 01.03.2021 року, Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» задекларувало дохід від діяльності у сумі 10058642,00 гривень. У свою чергу, відповідно до п.291.4 статті 291 Податкового кодексу України, граничні обсяги доходу, які надають право суб`єктам господарювання будь-якої організаційно-правової форми перейти на спрощену систему оподаткування не мають перевищувати 7000000,00 гривень.

Крім того, оскільки розрахунки коригування по операціям із ТОВ «Судноремонтне підприємство «Дунайсервіс» були складені у лютому 2021 року, дані операції повинні бути відображені у 1 кварталі 2021 року, а тому, підстави для зменшення суми доходу Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» за 2020 рік на суму 3600545,00 гривень відсутні.

Станом на 05 серпня 2021 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» зареєстроване 17.07.1995 року за №0000695.

До видів діяльності Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» згідно код КВЕД відносяться: 33.15 Ремонт і технічне обслуговування суден і човнів (основний); 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 50.40 Вантажний річковий транспорт; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 55.20 Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до поданої Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2020 рік (звітна) № від 01.03.2021 року, дохід товариства від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку становить 10058642,00 гривень (т.І, а.с.81-97).

Згідно поданої Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2020 рік (Уточнююча) від 11.03.2021 року, дохід товариства від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку становить 6458097,00 гривень (т.І, а.с.99-116).

12.03.2021 року, Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» звернулось до Головного управління ДПС в Одеській області з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування (т.І, а.с.16-18).

Листом Головного управління ДПС в Одеській області 5216/6/15-32-18-07-14 від 16.03.2021 року, Приватному акціонерному товариству «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» було відмовлено у переході на спрощену систему оподаткування з посиланням на той факт, що згідно інформації, яка зберігається у базах даних ДПС України дохід за даними бухгалтерського обліку товариства за календарний 2020 рік складає 10058642,00 гривень, що перевищує граничний обсяг доходу 7000000,00 гривень. Крім того, оскільки розрахунки коригування по операціям із ТОВ «Судноремонтне підприємство «Дунайсервіс» були складені у лютому 2021 року, дані операції повинні бути відображені у 1 кварталі 2021 року, а тому, підстави для зменшення суми доходу Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» за 2020 рік на суму 3600545,00 гривень відсутні.

Вважаючи відмову контролюючого органу у переведенні на спрощену систему оподаткування протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Пунктом 291.2 статті 291 ПК України встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлено статтею 298 ПК України.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів: 1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; 2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; 3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством; 4) державному реєстратору, як додаток до заяви про державну реєстрацію, що подається для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця з урахуванням вимог пункту 291.5 статті 291 цього Кодексу.

Пунктом 298.1.4 статті 198 ПК України визначено, що суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.

Перехід на спрощену систему оподаткування суб`єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб`єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу.

До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, який визначається з дотриманням вимог, встановлених цією главою.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 12.03.2021 року, Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» звернулось до Головного управління ДПС в Одеській області з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування (т.І, а.с.16-18).

До заяви від 12.03.2021 року, Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» було надано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2020 рік (Уточнююча) від 11.03.2021 року, відповідно до якої дохід товариства від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку становить 6458097,00 гривень (т.І, а.с.99-116).

Суд зазначає, що пунктом 5. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року (далі Положення №290), зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 14.12.1999 року за №860/4153 (далі Положення бухгалтерського обліку 15 «Доходи») визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 5 НП(С)БО №15 передбачено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.7 НП(С)БО №15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Пунктом 21 Положення №290 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Згідно фінансової звітності малого підприємства за 2020 рік (форма №1-м) Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС», чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (код рядка 2000) за звітний період склав 6318,00 тисяч гривень (т.І, а.с.79-80).

Відповідно до даних оборотно-сальдової відомості Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» за 2020 рік та аналізу рахунку 70 за 2020 рік, дохід від реалізації робіт і послуг товариства склав 7581050,63 гривень (т.ІІ, а.с. 113-116).

З аналізу рахунка 79 за 2020 рік Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» вбачається, що дебет розрахунків позивача становить 6457096,85 гривень (т.ІІ, а.с.117).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Згідно з пунктом 44.1 вказаної статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 зазначеного пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №996-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України №996-XIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до аудиторського звіту Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» за 2020 календарний рік, наданому незалежною аудиторською фірмою ПП «АФ «АУДИТ ЕКСПЕРТ» та наявному у матеріалах справи, за результатами перевірки позивача, зокрема, за результатами дослідження первинних документів, загальна сума доходу позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року становить 6457096,85 гривень (т.ІІ, а.с.36-54).

Згідно висновку судово-економічної експертизи №03/04-21 від 26.04.2021 року, розмір доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» за 2020 календарний рік нормативно та документально підтверджується сумарно у розмірі 6457096,85 гривень (т.ІІ, а.с.74-86).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки розмір доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» за 2020 календарний рік не перевищує 7000000,00 гривень, відповідно до пункту 298.1.4 статті 298 ПК України, позивач мав право перейти на спрощену систему оподаткування та звітності за його заявою від 12.03.2021 року - з 01.04.2021 року.

Серед іншого, суд звертає увагу, що Головним управлінням ДПС в Одеській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року на підставі якої контролюючим органом було складено Акт №10495/15-32-07-01-17-00463119 від 01.06.2021 року, відповідно до якого доходи позивача за 2020 рік (рядок 2280) становить 6458 тисяч гривень (т.ІІІ, а.с.171).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваної позивачем відмови Приватному акціонерному товариству «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» у переході на спрощену систему оподаткування.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджена наявність у позивача права на перехід до спрощеної системи оподаткування у зв`язку з дотриманням Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» вимог встановлених пунктом 291.4 статті 291 ПК України.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Стосовно стягнення на користь Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» витрат на проведення експертизи у розмірі 31500,00 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно статті 102 КАС України, суд, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі.

Суд звертає увагу, що позивач до суду з клопотанням про проведення судової експертизи не звертався, надана експертиза була проведена ним з власної ініціативи та до звернення до суду з позовною заявою.

Окрім того, варто відмітити, що відповідно до статті 108 КАС висновок експерта для суду не є обов`язковим та має оцінюватись судом разом із іншими доказами. Сторони при цьому не позбавлені можливості доводити перед судом необґрунтованість висновку експерта.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на проведення з власної ініціативи судової експертизи відшкодуванню не підлягають.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п.30).

Суд не вважає витрати позивача на проведення судової експертизи неминучими.

Стосовно стягнення на користь Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року, між адвокатом Селівановим Сергієм Анатолійовичем та Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» укладено договір про надання правової допомоги (т.ІІІ, а.с.62-64).

Відповідно до розділу 4 Договору про надання правової допомоги «Порядок сплати грошових коштів», за вчинення дій необхідних для надання професійної правничої допомоги та за витрати на підготовку справ, клієнт зобов`язується сплатити/компенсувати адвокату кошти згідно виставленого рахунку у розмірі узгодженому сторонами у додатку до цього договору та набрання судовим рішенням законної сили.

За представництво інтересів клієнт сплачує гонорар (винагороду). Порядок обчислення гонорару передбачає погодинну оплату згідно виставленого рахунку.

Відповідно до п.4.5 Договору про надання правової допомоги обсяг наданих адвокатом послуг відображається у звіті.

Проте, оскільки представником позивача окрім копії Договору про надання правової допомоги не надано до суду ані копії звіту, ані копії рахунку чи доказів сплати гонорару адвоката, суд дійшов висновку, що наразі вирішення питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу є передчасним.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС (68600, м. Ізмаїл, вул. Нахімова 232, ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, код ЄДРПОУ ВП44069166) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС в Одеській області про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС», як платника єдиного податку 3 групи з 01.04.2021 року, оформлене листом №5216/6/15-32-18-07-14 від 16.03.2021 року; зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області зареєструвати Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» платником єдиного податку 3 групи з 01.04.2021 року задовольнити.

Рішення Головного управління ДПС в Одеській області про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС», як платника єдиного податку 3 групи з 01.04.2021 року, оформлене листом №5216/6/15-32-18-07-14 від 16.03.2021 року визнати протиправним та скасувати.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області зареєструвати Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС» платником єдиного податку 3 групи з 01.04.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП44069166) на користь Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський річковий порт «ДУНАЙСУДНОСЕРВІС () понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.