Справа № 580/3580/21
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року справа № 580/3580/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач) в якій позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України ( пункт 8 протоколу №64 від 22.04.2021 року) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду першої групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.11.2011р. позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з проходження військової служби. 05.11.2019р., за наслідками повторного огляду, йому встановлено ІІІ групу інвалідності.19.11.2014р. Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В подальшому, 08.12.2020р. позивачу встановлено І групу інвалідності. Для реалізації прав передбачених ст. 16 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей позивач звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, однак отримав відмову у зв`язку із тим, що зміна причин інвалідності відбулась у понад дворічний термін з первинного встановлення інвалідності. Позивач вважає вказану відмову протиправною, та зазначає, що відповідач прийшов до помилкового висновку, під час розгляду питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги органом МВС України, а не Міноборони України, адже не врахував, що саме він є правонаступником Міністерства оборони СРСР, у підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні якого перебували всі збройні формування СРСР, у тому числі внутрішні війська, а також не врахував, що захворювання отримане під час проходження військової служби та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, вказав, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення зі служби, а з часом встановлення інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. Звернув увагу, що звернувшись до відповідача вказав підставою для виплати допомоги встановлення йому І групи інвалідності, однак відповідач не врахував цю обставину. Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 19 Порядку №975, і підстави, з якої виходив Відповідач, вказана норма не містить. Вказав, що право на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того який термін пройшов з часу звільнення з військової служби, оскільки першочергово є встановленим той факт, що позивач отримав незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі

Ухвалою суду від 08.06.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.07.2021р., Міністерством оборони України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просив суд у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування позиції зазначено що у період з 20.06.1989 по 01.10.1990 позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі внутрішніх військ та 13.05.1993 року був звільнений з військової служби з лав внутрішніх військ. Внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України входять до системи Міністерства внутрішніх справ України, відтак вказав, що позивач, як особа, яка проходила службу у внутрішніх військах, мав звернутись до Міністерства внутрішніх справ України за отриманням спірної допомоги.

Крім того, вказав, що відповідно до приписів ст. 16-3 вказаного Закону та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, виплата допомоги здійснюється за умови, якщо зміна групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. З огляду на те що, позивачу змінено причини інвалідності у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, представник відповідача зазначив, що підстави для призначення грошової допомоги відсутні. Крім того, зазначено, що позивачем пропущено трирічний строк після первинного встановлення інвалідноситі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.08.1988 по 13.05.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ та в цей період (у 1989-1990 рр.) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У відповідності із довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААА № 911784 позивачу з 30.11.2011р., за наслідками первинного огляду встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, втрата працездатності складала 30%.

У відповідності із довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААВ № 857498 від 24.11.2014 позивачу з 19.11.2014р. встановлено другу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, втрата працездатності складала 70%.

В подальшому, в період з 16.09.2015 до 05.05.2016 проходив військову службу в Збройних Силах України та приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №013294 від 14.03.2019р. підвищено відсоток втрати працездатності до 80%.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №776443 від 08.12.2020р. позивачу з 08.12.2020р. встановлено першу групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, втрата професійної працездатності склала 95%.

У зв`язку із встановленням І групи інвалідності, позивач звернувся до Міністерства оборони України з проханням про призначення одноразової грошової допомоги.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.04.2021р. №64, позивачу повідомлено, що заявник у період з 01.08.1988 по 13.05.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ та в цей період (у 1989-1990 рр.) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тому мав звернутися за допомогою у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності до Міністерства внутрішніх справ України, яке здійснювало розрахунок під час звільнення з військової служби. З 2015 року по 05.05.2016 ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України. До Міністерства оборони України ОСОБА_1 звернувся за допомогою у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності 05.09.2019, тобто понад 3-річний термін після встановлення інвалідності. Зазначено, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Позивач вважаючи відмову відповідача викладену в протоколі протиправною, звернувся за захистом своїх прав, із позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №2011-XII, дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-XII, визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 4, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з цим, відповідно до частини четвертої статті 16-3 цього Закону (в редакції Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Окрім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на викладене, чинним законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги у випадку, серед іншого, встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, (довідка до акту огляду МСЕК серії 10ААА № 911784 позивачу з 30.11.2011р., за наслідками первинного огляду встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, втрата працездатності складала 30%. За наслідками повторних оглядів, 19.11.2014р. Спеціалізованою радіологічною МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, 08.12.2020р. Обласною МСЕК №1 - І групу.

Отже, судом вбачається, що позивачу встановлено вищу групу (І) інвалідності у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

При розгляді даної справи судом враховано правові висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 24.03.2021р. у справі №826/6671/16, згідно яких:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Верховний Суд, у вказаній справі вказав на відсутність у позивача права на отримання спірної одноразової грошової допомоги, оскільки встановлення другої групи інвалідності відбулось понад дворічний строк, передбачений частиною четвертою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі зміни причин інвалідності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки встановлення першої групи інвалідності (08.12.2020р.) відбулось у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (30.11.2011р.).

За таких обставин, оскільки встановлення вищої групи інвалідності відбулось після спливу встановленого пунктом 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку №975, строку, суд вважає що рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, в зв`язку з чим суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог, в зв`язку із чим в задоволенні позову належить відмовити.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко