Справа № 140/5263/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року ЛуцькСправа № 140/5263/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) (далі В/Ч НОМЕР_1 відповідач) про визнання протиправними дії щодо неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та невиплаті індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року; визнання протиправними дії щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок №1078) при нарахуванні індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року; зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року в сумі 85984,21 грн, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця); зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року в сумі 93827,87 грн, з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення №1078.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , з 17 червня 2006 року по 17 червня 2020 року проходив військову службу у Державній прикордонній службі України, зокрема в період з 01 жовтня 2008 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17 червня 2020 року №359-ос позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Однак, виходячи з відомостей які були надані Військовою частиною НОМЕР_1 , а саме довідки про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, особистих карток грошового забезпечення за 2017-2020 роки та листа від 20 квітня 2021 року №11/3605 позивачем було встановлено, що відповідач у період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року протиправно не застосовує січень 2008 року як місяць за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць); у період з 01 березня 2018 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року протиправно ігнорує вимоги абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Вказує, що визначення базового місяця для розрахунку індексації з грудня 2015 року залежить виключно від зміни посадового окладу за посадою згідно рішень Уряду і такими місяцями є січень 2008 року та березень 2018 року, - місяці у яких набрали чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 та постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704.

На думку позивача, не застосування відповідачем з 01 грудня 2015 року базового місяця індексації січень 2008 року є протиправним, оскільки посадові оклади військовослужбовців за посадами з січня 2008 року по лютий 2018 року були незмінними та сума індексації грошового забезпечення, яка не була нарахована та виплачена відповідачем.

Окрім того, на думку позивача, відповідач протиправно оминув вимоги абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та починаючи з 01 березня 2018 року не виплачував йому індексацію грошового забезпечення в фіксованому розмірі 4463,15 грн в місяць, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі відповідно до чинного законодавства, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.

Зазначає, що такі дії відповідача призвели до того, що йому в неповному обсязі проводили нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, а в деякий період служби і взагалі не здійснювалася виплати індексації, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Уважає, що загальна сума індексації грошового забезпечення, яка мала б бути виплачена за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року становить 85984,21 грн та за період з 01.03.2018 року по 31.07.2019 року і з 22.02.2020 року по 17.06.2020 року не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення на суму 93 827,87 грн.

З наведених підстав просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 24 червня 2021 року №5718 позовних вимог не визнав, підтвердив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Луцькому прикордонному загоні, згідно наказу начальника Західного регіонального управління від 12 червня 2020 року № 274-ос «По особовому складу» був звільнений з військової служби в запас та згідно наказу начальника Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17 червня 2020 року № 359-ос «По особовому складу» виключений зі списків особового складу і всіх видів забезпечення.

Зазначає, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених Луцькому прикордонному загону коштів.

Однак, Кабінет Міністрів України рішення про порядок проведення індексації заробітної плати та особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення на 2015 рік не приймав, внаслідок чого грошові кошти на виплату індексації заробітної плати не виділялись, а тому в Луцького прикордонного загону відсутні підстави для проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Отже, з метою дотримання бюджетного законодавства при індексації грошових доходів працівників керівник установи та головний бухгалтер мають проводити фактичні видатки установи на заробітну плату лише в межах фонду заробітної плати (грошове забезпечення), затвердженого кошторисом та нарахування суми індексації доходів у повному розмірі за відсутності бюджетних асигнувань у кошторисі, вважається порушенням бюджетного законодавства, що є недопустимим.

Відповідач також не згідний із сумою, яка зазначена у позовній заяві та зауважує, що визначення суми у даному спорі відноситься до дискреційних повноважень, які належать Луцькому прикордонному загону, в межах наданих повноважень.

З урахуванням зазначеного, Військова частина НОМЕР_1 просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 38-45).

На адресу суду 07 липня 2021 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача додатково зазначає, що посадовий оклад за посадою, яку ОСОБА_1 займав до березня 2018 року востаннє підвищувався 01 січня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, то відповідно до Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець (працівник), а саме - з лютого 2008 року. У свою чергу, в березні 2018 року у зв`язку з перевищенням порогу індексації у січні 2018 року, - змінюється величина приросту індексу споживчих цін та відповідно збільшується сума індексації, яка у березні 2018 року становить 4463,15 грн (арк. спр. 52-58).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 33).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до наказу начальника 6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22 лютого 2020 року №108-ос майора ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення (арк. спр. 16).

Наказом начальника 6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 117 червня 2019 №359-ос майора ОСОБА_1 (П-005022), начальника відділу активних заходів головного оперативно-розшукового відділу, звільнено з військової служби в запас наказом начальника Західного регіонального управління від 12 червня 2020 року №274-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (арк. спр. 17).

З матеріалів справи вбачається, що за період з грудня 2015 року по червень 2020 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення: у грудні 2015 року - 675,15 грн (за червень 2015 року), у січні 2019 року 71,08 грн, у лютому 2019 71,08 грн, у березні 2020 року 216,51 грн, у квітня 2020 року 216,51 грн, у травні 2020 року 216,51 грн, у червні 2020 року 122,69 грн.

Вказані обставини підтверджуються особистими картками грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_1 за 2015-2020 роки, довідкою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по червень 2020 року (арк. спр. 18-22, 46-49).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 року №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений Постановою №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 1 Порядку №1078 передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року №491-ІV.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Позивач вважає порушеним право на виплату індексації грошового забезпечення у періоди з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення: у січні 2019 року 71,08 грн, у лютому 2019 71,08 грн, у березні 2020 року 216,51 грн, у квітня 2020 року 216,51 грн, у травні 2020 року 216,51 грн, у червні 2020 року 122,69 грн, натомість в період з грудня 2015 року по грудень 2018 року та з квітня 2019 року по липень 2019 року індексація грошового забезпечення проведена не була.

Відповідач не заперечує, що не проводив індексацію грошового забезпечення позивача у вказані періоди. При цьому, в обґрунтування правомірності своєї поведінки щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення покликався на відсутність можливості у межах наявного фінансового ресурсу виплачувати індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям з січня 2016 року по лютий 2018 року.

Покликання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації суд вважає безпідставним, оскільки жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про можливість невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з підстав недостатності фінансових ресурсів чи механізму нарахування і невиплати індексації за попередні роки, оскільки такі доводи не виправдовують недотримання відповідачем встановлених державою гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення у зв`язку із подорожчанням споживчих товарів і послуг.

На момент виникнення спірних відносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (далі - Постанова №1294), якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації за періоди з 20 червня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі - Постанова №704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01 березня 2018 року.

Як видно з матеріалів справи в межах спірного періоду індексація грошового забезпечення позивачу почала нараховуватись та виплачуватись лише з грудня 2018 року.

Відтак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу в повному обсязі індексації грошового забезпечення у періоди з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року, це свідчить саме про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 .

Щодо вимоги про визнання протиправними дії щодо неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та невиплаті індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року в сумі 85984,21 грн, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Відповідно до положень пункту 5 Порядку №1078, у разі, якщо сума збільшення грошових доходів є меншою суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку, подальша індексація провадиться на визначений згідно даному Порядку індекс.

Базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації слід вважати місяць підвищення заробітної плати за рахунок зростання її постійних складових. Якщо сума підвищення заробітної плати за рахунок постійних складових менша від суми індексу нарахованої відповідно до Порядку, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується. При порівнянні суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначені базового місяця береться заробітна плата в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць.

Таким чином, згідно пункту 5 Порядку №1078 місяць, у якому підвищено заробітну плату, вважають базовим для індексації за дотримання таких умов: заробітна плата зросла за рахунок її постійних складових; сума підвищення більша, ніж можлива індексація.

Тому, на думку суду, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

При цьому, питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, також належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Як установлено судом, в період з грудня 2015 року по грудень 2018 року та з квітня 2019 року по липень 2019 року ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення проведена не була.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки права позивача щодо правильного визначення базового місяця ще не порушені.

За таких обставин у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця січня 2008 року відсутні.

Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 та від 23 вересня 2020 року у справі №620/3282/18.

Аналогічні правова позиції викладена у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі №140/13704/20, від 15 квітня 2021 року у справі №140/16034/20, від 07 квітня 2021 року у справі № 380/8089/20.

Щодо визначення судом суми індексації грошового забезпечення за спірний період, то суд вважає за необхідне вказати, що суд не вправі визначати конкретні суми індексації грошового забезпечення позивача, які слід виплатити, оскільки обчислення таких сум також належить до відання компетентних структур відповідача.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що Військова частини НОМЕР_1 в період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року проводила нарахування індексації не в повному обсязі та без урахування положень пункту 5 Порядку №1078, а тому позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати індексації у період в з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року у повному обсязі та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію за вказаний період (з урахуванням виплачених сум) відповідно до положень Порядку №1078.

Таким чином, за результатом розгляду адміністративної справи, враховуючи доводи та аргументи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статями 243, 245, 246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи 4321661) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2019 року та з 22 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 03 серпня 2021 року.