Справа № 380/453/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/453/21 пров. № А/857/9690/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року ( суддя Кедик М.В., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/453/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 та просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) у розмірі 80353,12 грн за період з 15.11.2018 по 23.12.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2018 по 22.12.2020 у розмірі 80 360 грн 50 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач- ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задоволити.

Позивач будучи повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився та явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно доч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (по особовому складу) від 14.11.2018 № 319-ос позивача, старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонного контролю майстра групи інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 І категорії (тип Б) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 І категорії (тип Б), звільненого за пп. б (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону у запас, виключено із списків особового та з усіх видів забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 по справі № 380/4122/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2020, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 14.11.2018; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо проведення нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 14.11.2018 з врахуванням травня 2015 року; зобов`язано Мостиський прикордонний загін (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати й виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.11.2018, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення відповідач 23.12.2020 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 81 502,90 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Статтями 116, 117 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи наведені норми судом першої інстанції вірно зроблено висновкок про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, а непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Як передбачено частиною 2 статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки спеціальним законодавством, яким урегульовано порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні з військової служби, суд вважає за можливе застосувати до спірних відносин норми статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби (узгоджується з висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зі списків особового складу частини позивача виключено 14.11.2018, відповідач 23.12.2020 перерахував позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 81 502,90 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку, а відтак, період з 15.11.2018 по 22.12.2020 є періодом за який відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, та який становить 769 календарних дні.

Як вбачається з довідки про нараховане та фактично виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням становив 22 764,00 грн (12509,25 грн у вересні 2018 року та 10254,75 грн у жовтні 2017 року), кількість календарних днів за вересень 2018 року жовтень 2018 року становить 61 день, відтак середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 373,18 грн. (22 764,00 грн / 61 день).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 286 975,42 грн (373,18 грн х 769 календарних днів).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в порівнянні із визначеною сумою індексацію грошового забезпечення - 81 502,90 грн вищевказані розрахункові суми - 286 975,42 грн не можна вважати співмірними, оскільки такі в рази перевищують суму такої компенсації.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відтак судом першої інстанції вірно зазначено, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що при вирішенні питання щодо суми відшкодування враховуються такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо виплати такої.

Істотність частки складових компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 81 502,90 грн (сума виплаченої індексацію грошового забезпечення)/ 286 975,42 (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,28 х 100 = 28 %, а відтак сума, яка підлягає відшкодуванню за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з урахуванням істотності частки 28 % становить: 373,18 грн (середньоденна заробітна плата позивача) * 28 % = 104,50 грн; 104,50 грн * 769 (кількість днів затримки розрахунку) = 80 360,50 грн.

Враховуючи наведене, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) за період з 15.11.2018 по 22.12.2020 у розмірі 80 360,50 грн., а відтак позов підставно частково задоволено.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 380/453/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 04.08.2021