Справа № 640/17955/18
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Київ № 640/17955/18

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про:

1) визнання протиправною бездіяльність Апарату Ради національної безпеки і оборони України щодо ненадання відпустки з подальшим звільненням ОСОБА_1 за заявою від 16.08.2018 року;

2) зобов`язання Апарату Ради національної безпеки і оборони України надати ОСОБА_1 :

- щорічну основну оплачувану відпустку за 2012 рік тривалістю 2 дні з 27.08.2018 по 28.08.2018 включно з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- щорічну основну оплачувану відпустку за 2013 рік тривалістю 2 дні з 29.08.2018 по 30.08.2018 включно з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- щорічну основну оплачувану відпустку за 2014 рік тривалістю 2 дні з 31.08.2018 по 01.09.2018 включно з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік тривалістю 2 дні з 02.09.2018 по 03.09.2018 включно з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- щорічну основну оплачувану відпустку за 2016 рік тривалістю 2 дні з 04.09.2018 по 05.09.2018 включно з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- щорічну основну оплачувану відпустку за 2017 рік тривалістю 2 дні з 06.09.2018 по 07.09.2018 включно з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- щорічну основну оплачувану відпустку за 2018 рік тривалістю 17 днів з 08.09.2018 по 24.09.2018 включно з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, з наступним звільненням за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України;

3) зобов`язання Апарату Ради національної безпеки і оборони України виплатити ОСОБА_1 всі суми, що належать йому на день звільнення.

Ухвалами суду: від 06.11.2018 - відкрито провадження в адміністративній, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, установлено строки для подання заяв по суті та доказів, призначено судове засідання; від 27.03.2019 - зупинено провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справ №640/17956/18; від 10.05.2019 - призначено судове засідання; від 04.08.2020 - поновлено провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 в адміністративній справі №2а-9821/11/2670 поновлено на рівнозначній посаді Державного експерта у відділі проблем національної безпеки у соціальній та гуманітарній сферах Управління соціальної безпеки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки Апарату Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявами про виконання рішення суду та про надання відпустки з наступним звільненням за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), однак у задоволенні заяви було відмовлено. Зі змісту позову вбачається, що правою підставою надання відпусток указано, зокрема, статті 58-57 Закону України про державну службу", відповідно до яких державному службовцю надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів та один день щорічної додаткової відпустки за кожен рік служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби, але не більше 15 календарних днів.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що до Апарату Ради національної безпеки і оборони України не надходило заяв позивача про надання йому відпустки з наступним звільненням як і будь-яких інших заяв подібного змісту. Щодо листа ПАТ "Укрпошта" від 26.10.2018 №33-1-35920, як доказу отримання Апаратом Ради заяв позивача датованих 16.08.2018 про надання відпустки з наступним звільненням, то представник відповідача наголосив про неналежність такого доказу, позаяк в Апараті Ради на той час працювала одна особа з прізвищем ОСОБА_2 (безпосередній керівник позивача), який не уповноважений на отримання кореспонденції та який заперечив отримання кореспонденції.

Дослідивши письмові докази, суд установив.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 в адміністративній справі №2а-9821/11/2670 визнано протиправним та скасовано розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 09.06.2011 №389/2011-к у частині звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді, з якої його звільнено - Державного експерта у відділі проблем національної безпеки у соціальній та гуманітарній сферах Управління соціальної безпеки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 в частині визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019. Постановою Верховного Суду від 12.01.2021 залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування наказу та поновлення на посаді.

До позову додано заяву від 16.08.2018 ОСОБА_1 , адресовану Апарату Ради національної безпеки і оборони України, про надання позивачу щорічних оплачуваних відпустко за 2012-2018 роки з наступним звільненням за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Станом на час судового розгляду справи відповідачем заява не розглянута.

До відзиву додано заяву ОСОБА_1 від 16.08.2018, відповідно до якої ним надано згоду на поновлення його зазначеній посаді з 27.08.2018.

На виконання пунктів 3 та 5 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 у справі №2а-9821/11/2670 наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 16.08.2018 №475-к позивача з 27.08.2018 поновлено на роботі в Апараті Ради національної безпеки і оборони України, на посаді державного експерта служби з питань безпеки у воєнній сфері Апарату Ради національної безпеки і оборони України (на умовах строкового трудового договору на час знаходження ОСОБА_3 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), яка відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про державну службу" є рівнозначною посаді, з якої позивача було звільнено з роботи в Апараті Ради національної безпеки і оборони України згідно з розпорядженням Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 09.06.2011 №389/2011-к "Про надання відпустки ОСОБА_1 з наступним звільненням".

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання оплачуваних щорічних відпусток з наступним звільненням, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Закон України від 15.11.1996 №504/96-ВР) право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (набрав чинності з 01.05.2016) державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Статтею 35 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (втратив чинність 01.05.2016) державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу. Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Як уже зазначалось, підставами позову визначено, що в зв`язку з поновленням позивача в Апараті Ради національної безпеки і оборони України на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 у справі №2а-9821/11/2670 у позивача виникло право на щорічну оплачувану відпустку за період 2012-2018 роки.

Судом установлено, що наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 16.08.2018 №475-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " поновлено з 27.08.2019 ОСОБА_1 на роботі в Апараті Ради національної безпеки і оборони України на посаді державного експерта служби з питань безпеки у воєнній сфері Апарату Ради національної безпеки і оборони України (на умовах строкового трудового договору на час знаходження працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), яка відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про державну службу" є рівнозначною посаді, з якої позивача було звільнено з роботи.

При цьому суд зауважує, що в резолютивній частині рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 в адміністративній справі №2а-9821/11/2670 відсутня дата, з якої позивач має бути поновлений на посаді.

Після відкриття провадження в адміністративній справі, яка розглядається, наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 18.12.2018 №654-к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено з державної служби з 27.12.208 на підставі пункту 2 частини першої статті 83, частини другої статті 85 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з виходом 28.12.2018 іншого працівника на роботу. Позивачу виплачено компенсацію за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби 18 років.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста від 01.02.2019 в адміністративній справі №640/17956/18 залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання протиправним та скасування наказу від 16.08.2018 №475-к. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 ухвала суду першої інстанції залишена без змін. Ухвалою Верховного Суду від 02.05.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019.

На думку суду, оскільки позивача звільнено з державної служби наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 18.12.2018 №654-к, не може бути задоволена вимога про зобов`язання відповідача надати позивачу щорічну оплачувану відпустку за 2012-2018 роки з наступним звільненням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Позивачем заявлено вимогу про виплату за 2012-2018 роки грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен рік.

Як уже вказувалось, за змістом статті 57 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (набрав чинності з 01.05.2016) державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Статтею 35 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (втратив чинність з 01.05.2016) передбачалось виплату допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Судом установлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 в адміністративній справі №2а-9821/11/2670 змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 у частині стягнення з Апарату Ради національної безпеки і оборони України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення до дня поновлення на роботі. Стягнуто з Апарату Ради національної безпеки і оборони України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1.268.237,19 грн.

Як убачається зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахований за період з 27.06.2011 по 26.07.2018.

На думку суду, відсутні правові підстави для виплати позивачу за вказаний період допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, оскільки за цей період позивачеві виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, що за своєю правовою природою є компенсацією всіх виплат працівникові у середньому розмірі, які він міг би отримати за час такого прогулу.

Щодо вимоги про виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за щорічну оплачувану відпустку у 2018 році тривалістю 17 днів з 08.09.2018 по 24.09.2018, то суд зазначає, що в матеріалах судової справи відсутні докази надання позивачу відпустки про наявність таких обставин сторони не вказували. Водночас згідно з наказом Апарату Ради національної безпеки і оборони України від 18.12.2018 №654-к позивача звільнено з державної служби та надано компенсацію за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 18 років державної служби.

Судом вказувалось, що правомірність зазначеного наказу була предметом спору в адміністративній справі №640/17956/18, за наслідками розгляду якого наказ від 18.12.2018 №654-к протиправним не визнавався та не скасовувався.

Необґрунтованою, за висновком суду, є вимога позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачу всі належні йому при звільненні суми, оскільки станом на час звернення позивача до суду заява позивача від 16.08.2018 розглянута не була, рішення про звільнення позивача на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням відповідачем не приймалось. Відтак вимога про виплату всіх належних позивачу сум внаслідок звільнення за заявою від 16.08.2018 заявлялась позивачем необґрунтовано (передчасно).

З огляду на наведене, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати позивачу щорічну основну оплачувану відпустку за 2012 по 28.08.2018 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та зобов`язання відповідача виплати всі належні позивачу суми внаслідок звільнення.

Позивачем заявлено вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяви позивача від 16.08.2018.

Підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги представником відповідача зазначено неотримання заяви позивача від 16.08.2018.

Як уже вказувалось, до позову додано заяву від 16.08.2018 про надання відпустки з наступним звільненням на підставі статті 38 КЗпП України.

Згідно з описом вкладення 651 поштове відправлення адресоване Апарату РНБОУ, місто Київ, 01601, вул. Болбочана Петра, 8. Поштове відправлення містило заяву ОСОБА_1 від 16.08.2018 про надання відпустки з подальшим звільненням та заяву ОСОБА_1 від 16.08.2018 про надання матеріальної допомоги. Оголошена цінність відправлення - 1 грн.

Також представником позивача надано фіскальний чек від 17.08.2018 на суму 42,00 грн, про надання Укрпошта Експрес послуги з надіслання рекомендованого відправлення 651 за адресою 01051, Апарат Ради.

До матеріалів адміністративної справи додано копії нотаріально посвідчених заяв позивача від 04.08.2018 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за 1 місяць, а також про надання відпусток з 20.08.2018 по 15.09.2018 за 2012-2018 роки з наступним звільненням за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, проте заява від 16.08.2018 про надання матеріальної допомоги в матеріалах судової справи відсутня.

На підтвердження отримання Апаратом Ради національної безпеки і оборони України заяви від 16.08.2018 представником позивача додано лист Укрпошти від 16.10.2018 №33-І-35920, відповідно до якого за повідомленням Київської міської дирекції поштове відправлення "Укрпошта експрес" від 17.08.2018 №651 з додатковим сервісом "Кур`єрська доставка" та з повідомленням про вручення на адресу Апарату Ради національної безпеки і оборони України надійшло до дільниці кур`єрської доставки №505 місто Київ 17.08.2018 та в цей же день вручене під підпис представнику "ОСОБА_2".

У листі від 14.09.2018 №1383/12-15/2-18 відповідач повідомив позивача про неотримання його заяви від 16.08.2018.

Згідно з листом Укрпошти від 30.11.2018 №33-Н-39058 Апарат Ради національної безпеки і оборони України повідомлено, що поштове відправлення "Укрпошта експрес" від 17.08.2018 №651 з додатковим сервісом "Кур`єрська доставка" та з повідомленням про вручення на адресу Апарату Ради національної безпеки і оборони України надійшло до дільниці кур`єрської доставки №505 місто Київ 17.08.2018 та в цей же день вручене під підпис на бланку ф. 22 представнику "ОСОБА_2".

До листа додано копію повідомлення форми 22 без номера, адресоване АРНБОУ, поштова адреса: 651, Болбочана, 8, вручено 17.08.18. Підписи особи отримувача та особи, хто видав поштове відправлення нерозбірливі.

На думку суду, наведені докази підтверджують обставину надання представнику позивача поштових послуг з відправлення поштового відправлення №651 та вручення цього відправлення кар`єром невідомій особі 17.08.2018.

Відповідно до "Правил надання послуг поштового зв`язку", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270:

реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина (пункт 89);

адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку. Довіреність на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом може бути посвідчена нотаріально, посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання (пункт 90).

"Порядком пересилання поштових відправлень", затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12.05.2006 №211 встановлено: при видачі адресатам вдома листи (бандеролі) з оголошеною цінністю, з відміткою "З описом" розкриваються. Розріз оболонки робиться з таким розрахунком, щоб не пошкодити печаток і вкладення. За бажанням одержувача лист (бандероль) з оголошеною цінністю, прийнятий з описом вкладення, при видачі може не розкриватись, але про це одержувач на повідомленні ф. 22 повинен зробити відповідну відмітку і розписатися. Наприклад: "Від розкриття відмовляюсь. Іванов." (підпункт 3.2.6.8); якщо при розкритті листа (бандеролі) з оголошеною цінністю виявиться нестача (заміна) вкладення, то на опису ф. 107 робиться відмітка про те, чого не вистачає (на що замінене), а при відсутності опису ф. 107 вкладення, що є в наявності, записується на зворотному боці повідомлення ф. 22. Запис переліку вкладення підписується адресатом і працівником зв`язку. Такий лист (бандероль) повертається до об`єкта поштового зв`язку для складання акта. Вкладення видається адресату в об`єкті поштового зв`язку разом з копією акта (підпункт 3.2.6.9); після повернення з доставки працівник зв`язку здає повідомлення ф. 22 на вручені листи (бандеролі) з оголошеною цінністю, складає довідку ф. 20 на невручені листи (бандеролі) з оголошеною цінністю (підпункт 3.2.6.10.); при видачі представнику юридичної особи уповноваженому на одержання пошти, листів (бандеролей) з оголошеною цінністю за одним повідомленням ф. 22, на повідомленні уповноваженим вказуються дані про довіреність та пред`явлений документ, що засвідчує особу, кількість і загальна сума оголошеної цінності одержаних відправлень. Одержання відправлень підтверджується підписом представника, уповноваженого на одержання пошти, на повідомленні ф 22 (підпункт 3.2.6.13).

За змістом наведених норм, для вручення поштового відправлення необхідно встановити особу адресата та наявність повноважень на отримання поштового відправлення в разі, коли адресат уповноважив на отримання поштового відправлення іншу особу.

Доказів того, що під час доставки поштового відправлення з заявою позивача від 16.08.2021 встановлювалась особа, яка отримала поштове відправлення відсутнє. Зокрема, у ф. 22, доданій до листа Укрпошти від 30.11.2018 №33-Н-39058, відсутня відмітка, що відправлення вручалось за довіреністю. Також не зазначено в повідомленні ф. 22 чи відкривалось відправлення з оголошеною цінністю або адресат відмовився від такого перевірки.

Як убачається зі змісту листів Укрпошти від 16.10.2018 №33-І-35920 та від 30.11.2018 №33-Н-39058 поштове відправлення "Укрпошта експрес" від 17.08.2018 №651 здійснювалось з додатковим сервісом "Кур`єрська доставка".

Відповідно до пункту 5.1.11 Порядку надання послуги "Кур`єрська доставка" (https://www.ukrposhta.ua/ua/courier) відправлення з послугою кур`єрська доставка, адресоване юридичній особі, видається контактній особі, яка зазначена на адресному ярлику за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу. У разі відсутності контактної особи, допускається видача відправлення з послугою кур`єрська доставка без оголошеної цінності та відправлення з оголошеною цінністю до 300 грн, у тому числі з післяплатою, працівнику юридичної особи, що перебуває за адресою, зазначеною на адресному ярлику, за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу із обов`язковим вказанням на повідомленні ф. 22/накладній на вручення відправлень/списку ф.101/реєстрі замовлень прізвища ім`я та по батькові, посади та серії і номеру пред`явленого документу.

Як уже вказувалось судом, додана відповідачем ф. 22 не містить інформації про особу, яка отримала поштове відправлення та підстав и вручення поштового відправлення цій особі. Наявний лише нерозбірливий підпис.

На думку суду, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази щодо вручення відправлення 651 з описом вкладення, адресованого відповідачу з заявою позивача від 16.08.2018 про надання відпустки з наступним звільненням, відповідно відсутні підстави для визнання бездіяльності з нерозгляду заяви від 16.08.2018 протиправною. При цьому суд ураховує, що відповідач листом від 14.09.2018 №138/12-15/2-18 повідомляв адвоката позивача про неотримання такої заяви.

Разом тим, визначальним для суду є те, що навіть зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 16.08.2018 про надання відпусток з наступним звільненням не призведе до поновлення порушеного права, інтересу позивача, позаяк позивача звільнено з державної служби наказом від 18.12.2018.

З огляду на встановлені обставини та зроблені судом висновки, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з позов, то суд вважає, що позивачем не попущено місячного строку, встановлено частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позаяк станом на час подання позивачем заяви питання про надання позивачу відпустки з наступним звільненням відповідачем не було вирішено, водночас існував спір щодо розгляду / не розгляду відповідачем відповідної заяви, оскільки заперечувалась обставина отримання такої заяви. Відтак лише після отримання відповіді на адвокатський запит (лист Укрпошти від 26.10.2018 №33-І-35920) про отримання відповідачем поштового відправлення, на думку суду, почався перебіг місячного строку. Позов зареєстровано в суді 31.10.2018, тобто в межах строку.

Як убачається з матеріалів судової справи позивач звільнений від сплати судового збору (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.11.2017 №) відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (зі змінами).

Оскільки сторонами не подано інших доказів понесення судових витрат, такі витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII) передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець