Справа № 189/734/21
Суддя: Єдаменко І. В.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/734/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.08.2021 року смт. Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Єдаменко І. В.

за участю секретаря Котляревської А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 667607 від 22.05.2021року,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПП в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 667607 від 22.05.2021 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2021 року ОСОБА_1 , керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 28.480 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки TAD CLASSIC 40-3 (номерний знак НОМЕР_2 ).

22.05.2021 року о 23:55 год., в м. Дніпро, Новомосковський район на 154 км автомобільній дорозі М-04 ТЗ був зупинений інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Салівон Юлією Анатоліївною та винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 667607.

Відповідно до вище вказаної постанови позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП. Як зазначено в оскаржуваній постанові: «водій керуючи ТЗ перевозив вантаж фактична повна маса автопоїзда згідно реєстраційних документів -47900 кг, а згідно дозволу на маршрут руху від Національної поліції дозвільна маса автопоїзда 46000кг, чим порушив пп. 22.5 ПДР України» та накладено на нього штраф у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією постанови.

Позивач вважає складену відносно нього постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню. 07 червня 2021 року ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі . Позивач в судове засідання не прибув, просив проводити розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає на підставі обставин викладених в адміністративному позові. Відповідачем 25 червня 2021 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. Ствердив, що відносно водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП після розгляду адміністративної справи винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 667607 та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Вважає постанову у справі про адмінправопорушення обґрунтованою та такою, що винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, а розгляд справи провести без нього. Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких підстав, враховуючи ч.1 ст. 205 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з постанови серії ДПО18 № 667607 від 22.05.2021 року по справі про адміністративне правопорушення, «водій керуючи ТЗ перевозив вантаж фактична повна маса автопоїзда згідно реєстраційних документів -47900 кг, а згідно дозволу на маршрут руху від Національної поліції дозвільна маса автопоїзда 46000кг, чим порушив пп. 22.5 ПДР України». За вказане порушення позивач був притягнений до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 132-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. З наданого відповідачем відзиву, суд не вбачає подання належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зафіксованих в оскаржуваній постанові обставин. Сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що звинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень у своєму рішенні. Посилання відповідача у своєму відзиві на те, що фактична повна маса автопоїзда згідно реєстраційних документів 47900 кг., а згідно дозволу на маршрут руху від Національної поліції дозвільна маса автопоїзда 46000 кг, для суду є неспроможними, адже відповідач має згідно КАС України доводити правомірність своїх дій. Так, відповідач мав надати судові докази зважування, підтвердивши це відповідним документом габаритно-вагового контролю.

Відповідно до ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами-тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, згідно п.2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. Підпунктом 4 пункту 2 наведеного Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 3, 4, 6 Порядку). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку). Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що контроль на відповідність габаритів автомобілів певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу. Наданий до суду відеозапис розмови поліцейського з водієм вказують на не здійснення працівником поліції виміру транспортного засобу та встановлення його ваги лише на підставі реєстраційних документів без виміру фактичної маси транспортного засобу на час зупинки.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.01.2019 р. у справі № 539/655/17.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, на відповідача покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих. У даній справі, суб`єкт владних повноважень не виконав даного обов`язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення. На підставі вище зазначеного, суд зазначає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність складання ним постанови про адміністративне правопорушення, а саме вимог п.22.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст.132-1 КУпАП. Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Аналогічна норма міститься і у ст. 293 КУпАП Оскільки у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 132-1 КУпАП у зв`язку з порушенням п.22.5 ПДР України, то склад цього правопорушення відсутній. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню і постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог ст. 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 354/512/16-а, від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Інші докази на підтвердження встановлених відповідачем обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутні, сторонами також не подані. Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98). Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1) У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачити на її користь, суд дійшов висновку про не доведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності. З огляду на вищевикладені норми та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що постанова серії ДПО 18 № 667607 від 22.05.2021 р. є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 454,00 грн. Отже вказані судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області. Керуючись ст. 2, ст. 6, ст. 9, ст.72, ст. 73, ст. 75, ст. 77, ч.9 ст.205, ст.241, ст.242, ст. 244, ст. 245 КАС України, на підставі ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 667607 від 22.05.2021 задовольнити. Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП018 №667607 від 22.05.2021 р. винесену інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Салівон Юлією Анатоліївною відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 від 22.05.2021 р. - закрити. Відшкодувати судовий збір у сумі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.) з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (р/р2745, МФО 820172, 1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, у відповідності до ч. 4 цієї статті, може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя І.В. Єдаменко

06.08.2021