Справа № 560/3679/20
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3679/20

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

04 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "МВМ-13" (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 форми "Р" № , форми "В4" №, форми "ПН" №, форми "Р" №, форми "П" №, форми "Р" №, форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" №.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.01.2021 позов задовольнити частково.

Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019:

форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн,

форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн,

форми "П" №,

форми В4 №,

форми "ПН" № в частині застосування штрафу в сумі 475572,0 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо податкових повідомлень рішень від 24.12.2019: форми "Р" № в сумі 2211215 грн, форми "Р" № в сумі 141520 грн, форми "ПН" № в сумі 376733 грн, форми "Р" № в сумі 6305,09 грн, форми "Р" № в сумі 63330,11 грн, форми "ПС" № в розмірі 510 грн, форми "ПС" № в розмірі 510 грн - відмовлено.

Стягнуто на користь Приватного підприємства "МВМ-13" 14288,15 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган не довів правомірність податкових повідомлень рішень від 24.12.2019 форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн, форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн, форми "П" №, і форми "ПН" № в частині застосування штрафу в сумі 475572,0 грн.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано заниження показників у рядках 2240 "Інші доходи", завищення показників у рядках 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва, яке мало місце у зв`язку з не внесенням до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) витрат без визнання доходів, для отримання яких вони здійснені, заниження податкових зобов`язань з ПДВ в результаті не нарахування податкових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 198.5г ст. 198 ПК України, не складання та не реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних окремих зведених податкових накладних у порядку визначеному пунктом 198.5г ст. 198 ПК України.

Крім того в апеляційній скарзі відповідач вказує на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом.

Також відповідач не погоджується із розподілом судових витрат.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 05.04.2021 апеляційну скаргу залишено без руху.

21.04.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.06.2021 замінено відповідача у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 14.07.2021 о 09:30 год.

14.07.2021 у судовому засіданні за участю представників сторін оголошено перерву до 28.07.2021 10:00 год.

15.07.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

20.07.2021 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

26.07.2021 до суду надійшли письмові пояснення Головного управління ДПС у Хмельницькій області в яких вказано, що під час проведення планової виїзної документальної перевірки позивачем не надано копій актів списання та наказів про проведення інвентаризації, про що вказувалося в акті перевірки. Також вказано, що позивачем не надано заперечення та/або додаткові пояснення, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки.

28.07.2021 в судовому засіданні за участю представників сторін, з метою дослідження наданих сторонами додаткових пояснень, оголошено перерву до 04.08.2021 о 09:30.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач - приватне підприємство "МВМ-13" зареєстроване 13.04.1994 року.

На підставі наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 08.10.2019 № 291, відповідно до статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 та пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового Кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на IV квартал 2019 року, проведена планова виїзна документальна перевірка приватного підприємства "МВМ-13" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2019.

За наслідками перевірки складений акт №0205/22-01-05-02/14149378 від 29.11.2019, яким зафіксовані порушення позивачем вимог:

пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 3, пунктів 1, 2 статті 6, пунктів 1, 3 статті 9 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV, підпункту 3 пункту 3, підпунктів 3, 6 пункту 6 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Мінфіну від 07.02.2013,№ 73, зареєстрований в Мінюсті 28.02.2013 №336/22868, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000, №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, пунктів 6, 11, 12, 13, 14, 20 П(С)БО 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого: занижений податок на прибуток в загальній сумі 2303934,0 грн, в тому числі: за 2016 рік в сумі 1205722,0 грн, 2017 рік в сумі 424636,0 грн, три квартали 2018 року в сумі 75240,0 грн, 2018 рік в сумі 561022,0 грн, півріччя 2019 року в сумі 112554,0 грн, завищено від`ємного значення об`єкта оподаткування за півріччя 2019 року в сумі 607519,0 грн;

пункту 192.1 статті 192, абзацу "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1064360,0 грн, в тому числі в розрізі звітних періодів за: грудень 2016 року в сумі 553,0 грн.; серпень 2017 року в сумі 29063,0 грн.; грудень 2017 року в сумі 422005,0 грн.; вересень 2018 року в сумі 83600 грн.; грудень 2018 року в сумі 529139,0 грн.;

абзацу "г" пункту 198.5 статті 198 , абзацу "в" пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту за червень 2019 року на суму 623 грн.;

пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 11 наказу Мінфіну "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" від 31.12.2015, №1307 не складено окремі зведені податкові накладні за товарами, що не використані у власній господарській діяльності та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1035920,0 грн, в тому числі 31 грудня 2016 року на суму ПДВ 553,0 грн, 31 грудня 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн, 30 вересня 2018 року на суму ПДВ 83600,0 грн, 31 грудня 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн, 30 червня 2019 року на суму ПДВ 623,0 грн.

пункту 187.7 статті 187, пункту 192.1 статті 192, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ПП "МВМ-13" не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних па загальну суму ПДВ 668690,0 грн, в тому числі не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 279063,0 грн, в тому числі 10.04.2017 на суму ПДВ 233333,0 грн, 11.05.2017 на суму ПДВ 45730,0 грн, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкові накладні на суму загальну ПДВ 389627,0 грн, в тому числі №28 від 14.08.2017 на суму ПДВ 100128,0 грн, №20 від 14.09.2017 на суму ПДВ 15000,0 грн, №49 від 20.11.2017 на суму ПДВ 44610,0 грн, №46 від 07.12.2017 на суму ПДВ 200826,0 грн та розрахунок коригування №2 від 08.08.2017 до податкової накладної №55 від 31.05.2017 на суму ПДВ (-) 29063,0 грн;

підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України, пунктів 3.1, 3.2 і 3.6 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Мін`юсті України 30.01.2015 за №111/26556, та подання розрахунку за формою 1ДФ за 1 квартал 2016 -2 квартал 2019 року з недостовірними відомостями;

підпункту 266.2.1 пункту 266.2, підпункту 266.3.3 пункту 266.3, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 56 782,19 грн, в тому числі: 2016 рік в сумі 1432,02 грн. (І квартал 2016 - 358,0 грн, II квартал 2016 - 358,0 грн, III квартал 2016 - 358,0 грн, IV квартал 2016-358,0 грн.); 2017 рік в сумі 18226,24 грн. (І квартал 2017 - 4556,56 грн, II квартал 2017 - 4556,56 грн, III квартал 2017 - 4556,56 грн, IV квартал 2017 - 4556,56 грн.); 2018 рік в сумі 23213,65 грн (І квартал 2018 - 5803,41 грн, II квартал 2018 - 5803,41 грн, III квартал 2018 - 5803,41 грн, IV квартал 2018 - 5803,41 грн); півріччя 2019 року в сумі 13910,28 грн (І квартал 2019 - 6955,14 грн, II квартал 2018 - 6955,14 грн);

підпункту 266.7.5 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України та не поданння Податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік.

На підставі акту перевірки, Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 форми "Р" № , форми "В4" №, форми "ПН" №, форми "Р" №, форми "П" №, форми "Р" №, форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" №, які позивач оскаржив в адміністративному порядку.

Рішенням №9561/6/99-00-08-05-01-06 від 16.03.2020 Державна податкова служба України залишила податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019 року №, №. №, № №, №, №, №, № без змін, а скаргу приватного підприємства "МВМ-13" - без задоволення.

Позивач, вважаючи податкові повідомлень-рішень від 24.12.2019 форми "Р" № , форми "В4" №, форми "ПН" №, форми "Р" №, форми "П" №, форми "Р" №, форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" № протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а саме щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.12.2019 форми "Р" № частково, форми "ПН" № частково, форми "Р" № частково, форми "П" №, форми "Р" №, форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" №.

Апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, а саме щодо визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019

форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн,

форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн,

форми "П" №,

форми В4 №,

форми "ПН" № в частині застосування штрафу в сумі 475572,0 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» передбачено, зокрема, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Згідно матеріалів справи податкові повідомлення - рішення форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 2303934 грн. та штрафну санкцію в сумі 575984 грн. та форми П№ , яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 60 7519 грн прийняті на підставі відображених у акті перевірки висновках відповідача щодо порушення вимог податкового законодавства та заниження податку на прибуток в загальній сумі 2303934,0 грн, в тому числі: за 2016 рік в сумі 1205722,0 грн, 2017 рік в сумі 424636,0 грн, три квартали 2018 року в сумі 75240,0 грн, 2018 рік в сумі 561022,0 грн, півріччя 2019 року в сумі 112554,0 грн і завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за півріччя 2019 року в сумі 607519,0 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що фактичною підставою для вказаних податкових повідомлень - рішень слугувало заниження позивачем фінансового результату до оподаткування в загальній сумі 13407161 грн, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в сумі 607519 грн та заниження податку на прибуток в сумі 2303934 грн у зв`язку з:

заниженням показників у рядках 2240 Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва "Інші доходи" в сумі 1229903 грн.;

завищенням показників у рядках 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва на загальну суму 11877221 грн.;

завищенням показників у рядках 2180 "Інші операційні витрати" Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва на загальну суму 300037 грн.

За даними перевірки заниження показників у рядках 2240 Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва "Інші доходи" в сумі 1229903 грн відбулось у зв`язку з не включенням до складу доходів у звітних періодах 2014 року - півріччя 2019 року кредиторської заборгованості в сумі 1229902,71 грн за виданими 19.02.2010 позивачем векселедержателю - TOB "Юніком Трейдінг" простими векселями в загальній сумі 1229902,71 грн серії АА №№ 0054765. 0054766. 0054767, 0054768, 0054769, 0054770, 0054771, 0054772, 0054773, 0054774, 0054775, 0054776 номінальною вартістю 114,903 тис грн та датою погашення "за пред`явленням".

Передача векселів оформлена актом від 19.02.2010 приймання - передачі простих векселів в кількості 12 штук на загальну суму 1229902,71 грн, підписаним ТОВ "Юніком Трейдінг" і ПП "МВМ-13" в рахунок оплати грошового боргу позивача перед ТОВ "Юніком Трейдінг" за отриману продукцію згідно з договором поставки від 03.11.2008 та додатковою угодою до нього № 1 від 14.12.2009.

ТОВ "Юніком Трейдінг" протягом одного року від дати складання - до 19.02.2011 не пред`явило вказані прості векселі на суму 1229902,71 грн до оплати, розрахунки між ним та позивачем за поставлений товар у будь якій іншій формі, в тому числі і шляхом стягнення боргу в судовому порядку не проведені.

Станом на 30.06.2019 кредиторська заборгованість в сумі 1229902,71 грн. обліковувалася на балансі позивача по К-ту рахунку 621 "Короткострокові векселі, видані в національній валюті" як поточне зобов`язання.

Вважаючи, що термін позовної давності щодо стягнення в судовому порядку заборгованості за простими векселями в загальній сумі 1229902,71 грн минув 20.02.2014, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пунктів 44.1 і 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, у зв`язку з не включенням цієї кредиторської заборгованості, як зобов`язання, яке не підлягає погашенню на дату балансу, до складу інших доходів І півріччя 2019 року.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що позивач (векселедавець) та його контрагент (векселедержатель) - TOB "Юніком Трейдінг" узгодили, що прості векселі в загальній сумі 1229902,71 грн серії АА №№ 0054765. 0054766. 0054767, 0054768, 0054769, 0054770, 0054771, 0054772, 0054773, 0054774, 0054775, 0054776 номінальною вартістю 114,903 тис грн можуть бути погашені за датою пред`явлення.

Відповідно до статті 34 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, яка набрала чинності для України 6 січня 2000 року (далі Конвенції), переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

За змістом статті 77 Конвенції до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, зокрема, щодо строку платежу (статті 33 - 37).

Статтею 76 Конвенції передбачено, що простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред`явленням.

Таким чином, у відповідності до статті 34 Конвенції простий вексель повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

Протягом строку, визначеного пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", зазначені векселі не пред`явлені позивачу для погашення, будь які зміни щодо способу та термінів їх оплати позивач та TOB "Юніком Трейдінг" не здійснювали.

Згідно з пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу; довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Відповідно до пункту 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" поточні зобов`язання включають, зокрема, поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями.

Отже, поточними зобов`язаннями для цілей оподаткування визнається поточна кредиторська заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, яка повинна бути погашена протягом дванадцяти місяців.

Відтак судом першої інстанції вірно вказано, що з урахуванням вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" позивач правомірно відобразив вартість простих веселів як поточне зобов`язання.

ТОВ "Юніком Трейдінг" протягом одного року від дати складання - до 19.02.2011, не пред`явило вказані прості векселі на суму 1229902,71 грн до оплати, а після цієї дати не вживало заходи щодо стягнення боргу в судовому порядку.

Безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності (підпунктом "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 ЦК України).

Підпункт а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України не встановлює будь-які додаткові умови для визнання заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, безнадійною. Тож виключним та достатнім критерієм для визнання заборгованості безнадійною згідно з пп. "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України є сплив строку позовної давності за зобов`язаннями щодо такої заборгованості, незалежно від того, звертався кредитор до суду з метою її стягнення, чи ні.

Строк позовної давності щодо стягнення в судовому порядку заборгованості в сумі 1229902,71 грн по поточних зобов`язаннях за простими векселями закінчився 20.02.2014.

Пунктом 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" передбачено, зокрема, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Таким чином, сума зобов`язання за простими векселями в розмірі 1229902,71 грн, визнаного позивачем та включеного до поточних зобов`язань з 2011 року, що не підлягає погашенню повинна бути включена до складу доходу у звітному періоді, на який припадає дата завершення терміну позовної давності (20.02.2014) за 1 півріччя 2014 року.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відтак судом першої інстанції вірно вказано, що включення відповідачем за результатом перевірки безнадійної заборгованості за простими векселями в розмірі 1229902,71 грн, строк позовної давності щодо якої закінчився 20.02.2014, до зобов`язань 1 півріччя 2019 року, та, відповідно, донарахування у зв`язку з цим податкового зобов`язання з податку на прибуток у 2019 році в сумі 1205722 грн та штрафу в сумі 575984,0 грн і зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 60 7519,0 грн є протиправним.

Згідно даних перевірки завищення показників у рядках 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва на загальну суму 11877221 грн, в тому числі за: 2016 в сумі 6398419 грн, 2017 рік в сумі 2359091 грн, 2018 рік в сумі 3116793 грн, півріччя 2019 року в сумі 2918 грн, відбулось за рахунок:

невідповідності показників бухгалтерського обліку показникам фінансової звітності в сумі 6395697 грн;

віднесення до складу собівартості витрат в сумі 5481524 грн без визнання доходів, для отримання яких вони здійснені.

Перевіркою встановлено, що у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати за 2016 рік позивачем задекларовано показник в сумі 21886000 грн.

В той же час відповідно до головної книги і рахунків 902 "Собівартість реалізованої готової продукції", 903 "Собівартість реалізованих робіт та послуг" собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2016 рік складає 15490303 грн, в тому числі по рахунку: 901 "Собівартість реалізованої готової продукції" - 3006361 грн, 903 "Собівартість реалізованих послуг" - 12483942 грн. Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у 2016 році згідно регістрів бухгалтерського обліку сформована позивачем кореспонденціями рахунків:

Д-т 901 "Собівартість реалізованої готової продукції" в сумі 3006361 грн. з К-ту рахунків 206 "Матеріали передані на переробку" в сумі 357201 грн., 26 "Готова продукція" в сумі 2649160 грн.; Д-т 791 "Результат операційної діяльності" - К-т 901 "Собівартість реалізованої готової продукції" в сумі 3006361 грн.;

Д-т 903 "Собівартість реалізованих робіт та послуг" з К-ту рахунку 23 "Виробництво" в сумі 12483942 грн.; Д-т 791 "Результат операційної діяльності" - К-т 903 "Собівартість реалізованих робіт та послуг" в сумі 12483942 грн.

Отже, завищення показника у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати за 2016 рік склало 6395697 грн. (21886000 грн. - 15490303 грн.), про що вірно вказано судом першої інстанції.

За даними перевірки в період з 2016 по 1 півріччя 2019 позивач включив до складу собівартості реалізованої готової продукції витрати в загальній сумі 5481524,0 грн, в тому числі:

витрати на придбання зерна жита та пшениці і висівок, списаних з балансу без визнання у звітному періоді доходів, для отримання яких вони здійснені,

у 2017 році в сумі 191192 грн на придбання висівок в кількості 151094 кг, що призвело до зменшення податку на прибуток в сумі 34414 грн;

у 2018 році в сумі 2810883 грн на придбання зерна озимої пшениці в кількості 120000 кг і жита зерна жита в кількості 116000 кг, що призвело до зменшення податку на прибуток в сумі 505959 грн;

у 2019 році в сумі 5581 грн. на придбання висівок в кількості 3900 кг, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 1004 грн; та

витрати на придбання муки та висівок, списаних з балансу понад норму витрат, визначену у рецептурах та калькуляції продукції, без визнання у звітному періоді доходів, для отримання яких вони здійснені, в тому числі:

У 2016 році в сумі 2722 грн на придбання муки в кількості 963,58 кг, що призвело до зменшення податку на прибуток в сумі 490 грн;

У 2017 році в сумі 2167899 грн на придбання муки в кількості 642964,18 кг, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 390222 грн,

У 2018 році в сумі 300329 грн. на придбання муки в кількості 88848,33 кг , що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 54059 грн.

У І півріччі 2019 року в сумі 2918 грн на придбання муки в кількості 900,28 кг, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 525 грн.

Відповідно до пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно пункту 6 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України

від 31.12.1999 № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України

19.01.2000 за N 27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Положенням пункту 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. За визначенням статті 1 вказаного Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до підпунктів 2.1 і 2.2 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За змістом пункту 5 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142 (далі Положення про інвентаризацію) з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства проводиться інвентаризація. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Відповідно до пункту 7 розділу І Положення про інвентаризацію проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, у разі встановлення фактів псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства.

Положеннями пункту 15 розділу ІІ Положення про інвентаризацію передбачено, що для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства застосовуються інвентаризаційні описи.

Згідно з пунктами 4.1 і 4.4. розділу 4 Положення про інвентаризацію інвентаризація запасів проводиться за місцями зберігання. Виявлені під час інвентаризації непридатні або зіпсовані запаси вносяться до окремого інвентаризаційного опису, в якому вказуються найменування відповідних запасів, їх кількість, причини, ступінь і характер псування, пропозиції щодо їх знецінення, списання або можливості використання цих предметів у господарських цілях.

За змістом пункту 14 розділу ІІ Положення про інвентаризацію інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням.

Отже, витрати, понесені у зв`язку із списанням зерна та висівок через їх псування, повинні бути підтверджені, первинними документами, складеними відповідно до Положення про інвентаризацію з дотриманням вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

На підтвердження витрат на придбання зерна жита та пшениці і висівок, списаних у зв`язку з псуванням, (у 2017 році висівок в сумі 191192 грн в кількості 151094 кг, у 2018 році озимої пшениці в кількості 120000 кг і жита зерна жита в кількості 116000 кг в загальній сумі 2810883 грн та у першому півріччі 2019 року висівок в сумі 5581 грн. в кількості 3900 кг) позивач надав:

наказ №52 від 31.07.2017 про проведення інвентаризації у зв`язку з виявленням псування борошна і висівок (у зв`язку з технічною несправністю покрівлі складу зберігання зерна відбулося попадання вологи на поверхню муки, яка зберігалась в приміщенні складу, що призвело до її повного псування),

акт списання №2 від 31.07.2017 борошна і висівок на суму 2424413,27 грн;

наказ №34 від 25.06.2018 про проведення інвентаризації зерна жита у зв`язку псуванням через потрапляння вологи через покрівлю складу зберігання зерна, з якої під час буревію частково зірвано шифер;

акт списання №1 від 25.06.2018 жита на суму 87200,0 грн у зв`язку з псуванням;

наказ №57 від 27.09.2018 про проведення інвентаризації зерна у зв`язку з псуванням жита і пшениці;

акт списання №3 від 27.09.2018 жита і пшениці на загальну суму 1900000,0 грн у зв`язку з псуванням;

наказ №69 від 30.11.2018 про проведення інвентаризації пшениці;

акт списання №4 від 30.11.2018 пшениці на суму 895961,31 грн у зв`язку з псуванням.

Відповідно до абзацу першого підпункту 2.4 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що акти на списання зерна та висівок у зв`язку з їх псуванням складені з дотриманням зазначених вимог Положення за формою №3-2 і містять основні показники для списання матеріалів (найменування, одиницю виміру, ціну та суму), підставу створення інвентаризаційної комісії, підписи усіх членів комісії.

За змістом пункту 7 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Таким чином акт списання №2 від 31.07.2017 борошна і висівок на суму 2424413,27 грн, акт списання №1 від 25.06.2018 жита на суму 87200,0 грн, акт списання №3 від 27.09.2018 жита і пшениці на загальну суму1900000,0 грн та акт списання №4 від 30.11.2018 пшениці на суму 895961,31 грн є належними доказами, які підтверджують право позивача на віднесення вартості цих активів до витрат, які враховується при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток. Зазначені витрати правомірно віднесені ним до витрат тих звітних періодів, в яких відбулось списання з балансу позивача зерна та висівок.

Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності цих актів під час перевірки та наявності у цих актах математичних помилок, як підстав визнання їх неналежними доказами формування витрат, є безпідставними, оскільки відповідач не надав суду докази відмови позивача надати ці акти на вимогу перевіряючих під час перевірки (відповідні запити та акти про відмову надати документи), а відповідно до абзацу другого пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до пункту 11 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно з пунктом 17 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Згідно пункту 20 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до інших операційних витрат включаються, зокрема, витрати від знецінення запасів та нестачі й втрати від псування цінностей.

Отже, витрати на списання цінностей, що зберігались на складі, у зв`язку з їх псуванням не включаються до собівартості готової продукції.

Разом з тим, зазначені витрати включаються до інших операційних витрат, які також враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для збільшення за наслідками перевірки позивачу податкових зобов`язань з податку на прибуток по операціях із списання зерна пшениці і жита та висівок у зв`язку з їх псуванням слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" щодо складових собівартості реалізованої продукції.

Разом з тим, відповідно до підпункту 86.10 статті 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

З урахуванням положень пункту 134.1 статті 134 ПК України та Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" об`єкт оподаткування податком на прибуток визначається, зокрема шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства, на витрати відповідного звітного періоду.

Помилкове віднесення позивачем у 2017 півріччі 2019 руку витрат на списання зерна жита і пшениці та висівок, у зв`язку із псуванням, підтверджених відповідними актами списання, до собівартості реалізованої продукції, замість включення їх до інших операційних витрат, не впливає та не змінює фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток.

Таким чином судом першої інстанції вірно вказано, що висновки відповідача щодо заниження у зв`язку з цим податку на прибуток в сумі 540373,0 є безпідставними.

Згідно з підпунктом 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1. 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, вказане тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень - рішень форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 2303934 грн. та штрафну санкцію в сумі 575984 грн. та форми П № , яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 607 519 грн, підлягають задоволенню частково шляхом скасування податкового повідомлення - рішення від 24.12.2019 форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн, та податкового повідомлення - рішення форми П № в цілому.

Податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 форми "Р" № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1064360,0 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 266090,0 грн, та форми В4 № , яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на 623,0 грн, грунтуються на викладених у акті перевірки висновках відповідача про порушення позивачем пункту 192.1 статті 192, абзацу "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1064360,0 грн, в тому числі в розрізі звітних періодів за: грудень 2016 року в сумі 553,0 грн.; серпень 2017 року в сумі 29063,0 грн.; грудень 2017 року в сумі 422005,0 грн.; вересень 2018 року в сумі 83600 грн.; грудень 2018 року в сумі 529139,0 грн, та заниження у зв`язку з цим податкових зобов`язань з податку на додану вартість в загальній сумі 1035920 грн. в результаті не нарахування їх у відповідності до пункту 198.5 г статті 198 ПК України по операціях з списання з балансу серна, висівок та суми, і завищення коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 29063,0 грн. внаслідок не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної від 31.08.2017 № 5.

Результатами перевірки встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 по 30.06.2019 в загальній сумі 1035920,0 грн відбулось у зв`язку з порушенням позивачем визначеного пунктом 198.5 г статті 198 ПК України порядку нарахування податку на додану вартість по операціях із списання з балансу зерна, висівок та борошна у відповідних звітних періодах за відсутності факту їх реалізації або використання у виробництві хлібобулочних виробів, в тому числі у: 2016 році борошна в кількості 963,58 кг, за ціною придбання зерна 2765,0 грн; 2017 році борошна в кількості 642964,18 кг, за ціною придбання зерна 1867161,0 грн та висівок в кількості 151094 кг, за ціною придбання зерна 242866,49 грн; 2018 році борошна в кількості 88848.33 кг, за ціною придбання зерна 244780,0 грн, висівок в кількості 3900 кг, за ціною придбання зерна 8034,0 грн, ІІІ кварталі 2018 року пшениці озимої в кількості 120000 кг, за ціною придбання 417999,60 грн; ІV кварталі 2018 року зерна жита в кількості 116000 кг, за ціною придбання 238869,74 грн та пшениці в кількості 622310,82 кг, за ціною придбання 2154013,28 грн; півріччі 2019 року борошна в кількості 900,28 кг, за ціною придбання зерна 3115,0 грн, під час придбання яких суми ПДВ включені до податкового кредиту.

Згідно підпункту а пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України вказано, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з підпунктом г пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Положеннями підпункту 189.9 статті 189 ПК України передбачено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Судом першої інстанції вірно вказано, що діяльність зі списання позивачем з балансу виробничих запасів (зерна пшениці і жита та висівок), придбаних для використання у господарській діяльності з випікання хлібобулочних виробів та зіпсованих у зв`язку з дією обставин, які не залежать від позивача (складні погодні умови), пов`язана з виробництвом хлібобулочних виробів, то відповідно, також підпадає під визначення господарської діяльності.

Отже, вимоги підпункту г пункту 198.5 статті 198 ПК України щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з списанням позивачем з балансу зерна і висівок у зв`язку з їх псуванням у грудні 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн та у грудні 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн, здійснене в межах господарської діяльності позивача та підтверджене первинними документами, складеними з дотриманням вимог законодавства, не поширюються.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 24.12.2019 форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн та податкове повідомлення - рішення форми В4 № в цілому.

Податкове повідомлення рішення від 24.12.2019 форми ПН № , яким застосовано штрафну санкцію в сумі 852350,0 грн за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних, грунтується на відображених у акті перевірки висновках відповідача про порушення позивачем пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, пункту 11 наказу Мінфіну "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" від 31.12.2015, №1307 у зв`язку з не складанням та не реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних окремих зведених податкових накладних за товарами, що не використані у власній господарській діяльності, на загальну суму ПДВ 1035920,0 грн та пункту 187.7 статті 187, пункту 192.1 статті 192, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України у зв`язку з не складанням та не реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 668690,0 грн, в тому числі не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 279063,0 грн, в тому числі 10.04.2017 на суму ПДВ 233333,0 грн, 11.05.2017 на суму ПДВ 45730,0 грн, та на суму загальну ПДВ 389627,0 грн, в тому числі №28 від 14.08.2017 на суму ПДВ 100128,0 грн, №20 від 14.09.2017 на суму ПДВ 15000,0 грн, №49 від 20.11.2017 на суму ПДВ 44610,0 грн, №46 від 07.12.2017 на суму ПДВ 200826,0 грн та розрахунок коригування №2 від 08.08.2017 до податкової накладної №55 від 31.05.2017 на суму ПДВ (-) 29063,0 грн.

Зазначеним податковим повідомленням застосована штрафна санкція в загальній сумі 517960 грн. за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних зведених податкових накладних у порядку. визначеному пунктом 198.5г статті 198 ПК України, на суму ПДВ 1035920 грн., в тому числі: в сумі 276,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 31.12.2016 року за грудень 2016 року на суму ПДВ 553,0 грн, в сумі 211002,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 31.11.2017 року за грудень 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн, в сумі 41800,00 грн за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 30.09.2018 за вересень 2018 року на суму ПДВ 83600,0 грн, в сумі 264569,50 грн за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн і в сумі 311,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 30.06.2019 за червень 2019 року на суму ПДВ 623,0 грн. по операціях зі списання з балансу у відповідних звітних періодах зерна, висівок та борошна, під час придбання яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У пункті 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 11 наказу Міністерства фінансів України «Форма податкової накладної та форма розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної та порядок їх заповнення» від 31.12.2015 №1307 уразі нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України платник податку складає окремі зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, які призначаються для їх використання / починають використовуватися: 1) в операціях, що не є об`єктом оподаткування; 2) в операціях, звільнених від оподаткування; 3) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; 4) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Такі зведені податкові накладні складаються не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду. У разі складання зведеної податкової накладної в графі "Зведена податкова накладна" робиться помітка "X" У таких зведених податкових накладних у графі "Отримувач (покупець)" платник податку зазначає власне найменування (П.І.Б.), у рядку "Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)" проставляється умовний ІПН "00", а у верхній лівій частині зазначається відповідний тип причини відповідно до пункту 8 цього Порядку (04 - Складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 09 - Складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість; 13 - Складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності).

Встановлений пунктом 198.5 статті 198 ПК України обов`язок платника податку щодо реєстрації зведеної податкової накладної не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, виникає після виконання іншого обов`язку - нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту статті 189 цього Кодексу, у разі якщо товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Матеріалами справи підтверджується, що вимоги підпункту г пункту 198.5 статті 198 ПК України щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з списанням позивачем з балансу зерна і висівок у зв`язку з їх псуванням у грудні 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн та у грудні 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн, здійснене в межах господарської діяльності позивача та підтверджене первинними документами, складеними з дотриманням вимог законодавства, не поширюються.

Відтак штрафні санкції за не складання та не реєстрацію зведених податкових накладних в сумі 211002,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної за грудень 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн і в сумі 264569,50 грн за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної за грудень 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн застосовані до позивача безпідставно.

На підставі вказаного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення рішення від 24.12.2019 форми ПН № , яким застосовано штрафну санкцію в сумі 852350,0 грн необхідно скасувати в частині штрафу в сумі 475572,0 грн.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів правомірність податкових повідомлень рішень від 24.12.2019 форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн, форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн, форми "П" №, форми "В4" № і форми "ПН" № в частині застосування штрафу в сумі 475572,0 грн у зв`язку з чим такі підлягають скасуванню.

Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду встановленого ст. 56 ПК України колегія суддів вказує наступне.

Згідно п. 56.19 ст. 19 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Згідно матеріалів справи вказані податкові повідомлення рішення оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням №9561/6/99-00-08-05-01-06 від 16.03.2020 Державна податкова служба України залишила податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019 року №, №. №, № №, №, №, №, № без змін, а скаргу приватного підприємства "МВМ-13" - без задоволення.

Таким чином кінцевим терміном оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень до адміністративного суду було 17.04.2020.

Проте, 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" продовжено карантин до 22.06.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" карантин продовжено до 31.07.2020.

17.07.2020 набув чинності Закон № 731-IX від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Цим законом передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені у зв`язку зі встановленням карантину (відповідно Закону № 540-IX від 30.03.2020) закінчуються через 20 днів.

Таким чином у період з 02.04.2020 по 17.07.2020 з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби строки звернення до адміністративно суду були продовжені та закінчувалися через 20 днів після набрання чинності Законом № 731-IX.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом 09.07.2020, тобто в період дії норми, якою продовжено строк звернення до адміністративного суду.

Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку визначеного Податковим кодексом України та Кодексом адміністративного судочинства України, а тому доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно матеріалів справи ціна позову становить 5 741 470,20 грн.

Судом першої інстанції задоволено позов в частині вимог на загальну суму 2 941 347 грн, що складає 51,229857 відсотків від загальної ціни позову (2 941 347 *100 / 5 741 470,20= 51,229857).

При цьому за подання позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 21 020 грн.

Таким чином стягненню на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, а саме 10 768,50 грн відповідно до розрахунку: 21020 * 51,229857% = 10 768,51.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат та викласти четвертий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути на користь Приватного підприємства "МВМ-13" 10 768, 50 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.". В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта по суті спору.

Разом з тим висновки суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідають вимогам процесуального законодавства, що призвело до неправильного розподілу судових витрат, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в резолютивній частині.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Абзац четвертий резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року викласти в наступній редакції:

"Стягнути на користь Приватного підприємства "МВМ-13" 10 768,50 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.".

В задоволенні апеляційної скарги в іншій частині відмовити, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року в іншій частині, а саме:

- в частині задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019:

форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн,

форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн,

форми "П" №,

форми Б4 №,

форми "ПН" № в частині застосування штрафу в сумі 475572,0 грн,

- та в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019:

форми "Р" № в сумі 2211215 грн,

форми "Р" № в сумі 141520 грн,

форми "ПН" № в сумі 376733 грн,

форми "Р" № в сумі 6305,09 грн,

форми "Р" № в сумі 63330,11 грн,

форми "ПС" № в розмірі 510 грн,

форми "ПС" № в розмірі 510 грн - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.