Справа № 340/4958/20
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 серпня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/4958/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю по справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними бездіяльності, дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду від 30.12.2020 по справі №340/4958/20 (а.с.129-130).

Заява мотивована тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області рішення суду протягом розумного строку після набрання ним законної сили, у повному обсязі не виконано, зобов`язання в частині виплати заборгованості, що утворилась внаслідок обмеження розміру підвищення пенсії з 05.03.2019 по 03.09.2019 75 відсотками суми підвищення, а також заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області №61/17/92 від 18.09.2020 року, а вжиття заходів співробітниками органу державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження є неефективним та не забезпечує виконання цього судового рішення.

Представником ГУ ПФУ в Кіровоградській області подані заперечення на заяву про встановлення судового контролю, в якій просили заявнику відмовити, посилаючись на те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливо лише під час ухвалення рішення судом. Оскільки, ОСОБА_1 не порушувалось в його позовній заяві питання щодо встановлення судового контролю та не було предметом судового розгляду по справі №340/4958/20, тому на думку представника, відсутні підстави встановлювати такий контроль (а.с.123-124).

Дослідивши матеріали справи та заяву позивача, суд вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 75 відсотків суми підвищення пенсії, у період з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року та з врахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо непроведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області №61/17/92 від 18.09.2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 01.04.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління Служби безпеки України №61/17/92 від 18.09.2020 року з урахуванням усіх видів грошового забезпечення без обмеження пенсії максимальним розміром, та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.39-44).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задоволено частково. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року по справі №340/4958/20 в частині задоволених вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром скасовано та в цій частині заявлених вимог прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року по справі №340/4958/20 залишено без змін (а.с.106-110).

Вказане рішення суду набрало законної сили 30.03.2021.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.382 КАС України).

Застосовуючи правові висновки Верховного Суду у справах №826/11347/14 та №800/592/17, ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі №800/592/17 (провадження №11-21заі18), суд доходить висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України не пов`язує встановлення судового контролю за виконанням рішення суду із встановленням у резолютивній частині рішення суду відповідачу - суб`єкту владних повноважень обов`язку подати звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, судовий контроль в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України може встановлюватись судом і після постановлення рішення по суті спору.

В рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) висловив правову позицію, відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece, Страсбург, 19.03.1997 року) наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002 року, Ромашов проти України від 27.07.2004 року, Шаренок проти України від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такого рішення суду та відновленню порушених прав особи - позивача.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Щодо посилання відповідача на Порядок виплати пенсій та грошової допомоги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 р. №1596 суд зазначає.

Відповідно до п.13 Порядку №1596 списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.

Згідно з п.14 Порядку №1596 на підставі складених документів Пенсійний фонд України та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги, через поточні рахунки одержувачів.

Таким чином, Пенсійний фонд України проводить перерахування коштів уповноваженим банкам, однак такий перерахунок здійснюється на підставі списків, що складаються територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідачем не надано до суду доказів подання до Пенсійного фонду України списку щодо виплати позивачу заборгованості на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 по справі №340/4958/20.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, суд дійшов висновку, що оскільки рішення суду від 30.12.2020 по справі №340/4958/20 в повному обсязі не виконано, доказів здійснення виплати заборгованості, яка виникла у зв`язку з перерахунком призначеної ОСОБА_1 пенсії, не надано, виплату не здійснено, тому заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду слід задовольнити та встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 по справі №340/4958/20 один місяць з дня набрання законної сили ухвалою про встановлення судового контролю.

Керуючись ст.243, 248, 249, 256, 382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю по справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними бездіяльності, дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати звіт про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі №340/4958/20 у строк один місяць з дня набрання законної сили ухвалою про встановлення судового контролю.

Копію ухвали невідкладно надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, передбачений ст.295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина