Справа № 580/5064/21
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року справа № 580/5064/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Ковтун Л.Б.,

представника позивача - адвоката Міщенка С.В. (за ордером),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення основної винагороди,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення основної винагороди від 15.03.2021 ВП №64840540.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.03.2021 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-304/2010, виданого 22.03.2010 Канівським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 218095,79 грн. Також відповідачем одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження винесено постанову від 15.03.2021 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 21821,57 грн.

Позивач посилається на ту обставину, що приватний виконавець не здійснював стягнення заборгованості з боржника в примусовому порядку, оскільки 05.05.2021 позивачем добровільно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.06.2006 №1510 в касу АТ «Ощадбанк» сплачено кошти в сумі 267068,50 грн, відтак відсутні підстави для стягнення винагороди приватним виконавцем. У зв`язку з цим просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича від 15.03.2021 про стягнення з боржника основної винагороди.

Від приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого зазначає, що оскаржувана постанова ним прийнята правомірно, ним проведено низку виконавчих дій, що призвели до забезпечення сплати позивачем боргу за вказаним кредитним договором, тому підстави для її скасування відсутні. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

15.03.2021 на адресу відповідача від Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» надійшла заява про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-304/2010, виданого 22.03.2010 Канівським міськрайонним судом Черкаської області.

15.03.2021 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64840540 на підставі виконавчого листа № 2-304/2010, виданого 22.03.2010 Канівським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 218095,79 грн. та про стягнення з позивача витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн.

Також 15.03.2021 приватним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП №64840540 було прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 21821,57 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закон № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закон № 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закон № 1403-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закон № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи вказані норми, суд дійшов висновку, що стягнення основної винагороди (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним чи приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, та одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди.

При цьому, стягнення основної винагороди є безумовною дією, яку здійснює приватний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від вчинених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі №480/1558/19, від 30.05.2018 року у справі №808/3791/16, від 18.10.2018 року у справі №442/2670/17 та від 13.03.2019 року у справі №812/1413/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено 15.03.2021 та одночасно з нею оскаржувану постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Між тим, заборгованість за кредитним договором на користь АТ «Ощадбанк» сплачена позивачем відповідно до платіжного доручення 05.05.2021, тобто після відкриття виконавчого провадження відповідно постанови від 15.03.2021, під час примусового виконання за виконавчим документом, що виданий Канівським міськрайонним судом Черкаської області.

Разом з тим, обставини справи, у якій Великою Палатою Верховного Суду ухвалено відповідне рішення, на яку посилається позивач, відрізняються від спірних правовідносин, оскільки у справі № 2540/3203/18 виконавче провадження було завершене за п. 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ, у зв`язку з відкликанням виконавчого листа.

Вирішуючи спір судом враховано правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 200/13920/19-а, предметом оскарження в якій була постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця, де суд зазначив, що початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню. Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

З урахуванням наведеного суд погоджується з твердженням відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди у відповідності до норм та порядку, що визначений чинним законодавством України.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 15.03.2021, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому оскаржувана постанова є правомірною і скасуванню не підлягає, відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя С.М. Гарань