Справа № П/320/419/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/419/20 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови виплачувати пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262); зобов`язання призначити та виплатити пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262 у розмірі 80 % від суми грошового забезпечення - 11 862,74 грн, з урахуванням цільової допомоги інвалідам війни, підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни ІІ групи (40 %), збільшення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2011 № 1381, починаючи з 01.05.2019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду судовим першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.12.2008 є інвалідом ІІ групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Також посвідченням серії НОМЕР_2 від 22.12.2005 підтверджується, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу протягом 2012-2018 років виплачувалась пенсія по інвалідності відповідно до Закону № 2262 у розмірі 80 % від суми грошового забезпечення.

Станом на квітень 2019 року розмір пенсії позивача складав 14970 грн.

В подальшому відповідно до перерахунку пенсії від 18.04.2019 на підставі рішення пенсійного органу від 19.04.2019 № 67 про перерахунок пенсії позивачу призначено до виплати пенсію відповідно до Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) у розмірі 8 133,72 грн.

Також даними пенсійної справи підтверджується, що станом на 03.05.2019 загальна сума призначеної пенсії становить 8 257,01 грн.

Позивач, вважаючи переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправною, звернувся із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії відповідно до Закону № 2262.

Листом від 19.04.2019 № 355/Л-ВП Пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону № 2262 з підстав того, що останній не був військовослужбовцем строкової служби, а також рекомендовано позивачу для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262 звернутись до уповноваженого структурного підрозділу Міністерства оборони України.

Не погоджуюсь з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-IV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону №2262-XII та статтею 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.

Відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV пенсії обчислюються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В даному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач отримував пенсію на підставі Закону № 2262, проте відповідачем самостійно без заяви позивача було здійснено переведення на пенсію на підставі вимог Закону № 1058, тобто, самовільно змінено вид пенсії.

Колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено права органу пенсійного фонду здійснювати самостійне призначення іншого виду пенсії на підставі іншого Закону без заяви пенсіонера.

Оскільки станом на 11.04.2019 позивач отримував пенсію відповідно до вимог Закону № 2262, самостійне без заяви позивача призначення відповідачем позивачу пенсії на підставі Закону № 1058 є протиправним та таким, що порушує права позивача.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вимогами ст. 49 Закону № 1058 передбачено підстави припинення пенсії, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано суду жодного документа на підтвердження наявності підстав для припинення виплати позивачу пенсії на підставі Закону № 2262, яку позивач отримував по травень 2019.

Також суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивач матиме право на пенсію відповідно до вимог Закону № 2262 лише після звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області через уповноваженого структурного підрозділу Міністерства оборони України, з огляду на наступне.

Згідно ст. 48 Закону № 2262 в редакції, чинній до 01.01.2007, заяви про призначення пенсій військовослужбовцям строкової служби, які звільнені з військової служби, та членам їх сімей подаються до районного (міського) органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, а звільненим із служби особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей - до органів пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону України, Управління державної охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного пенсійного органу письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсії деяким категоріям громадян" Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Міністерству з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службі безпеки, Державній податковій адміністрації, Державному департаменту з питань виконання покарань та іншим органам, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону № 2262, встановлено забезпечити проведення інвентаризації пенсійних справ, виплатних та інших документів, необхідних для виконання функцій з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262 (далі - призначення і виплата пенсій), передачу їх до 01.01.2007 органам Пенсійного фонду України згідно з актами, складеними за формою, що затверджується органами, зазначеними у цьому пункті, за погодженням з Пенсійним фондом України, та виплату пенсій до визначеного строку.

Станом на 18.02.2010 (дату призначення пенсії позивачу) ст. 48 Закону № 2262 діяла в такій редакції: Заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

В даному випадку відповідачем не надано ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду доказів, які б підтверджували недотримання позивачем вказаного порядку при подачі до відповідача заяви про призначення пенсії на підставі вказаного Закону.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо призначення позивачу іншого виду пенсії на підставі іншого Закону без відповідної заяви позивача та як наслідок про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або недоведеність матеріалами справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області не підлягає задоволенню, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких