Справа № 826/26667/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року м. Київ № 826/26667/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Головного управління Національної поліції України у м. Києві

2. Міністерства внутрішніх справ України

3. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві

4. Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства

внутрішніх справ України у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу від 06.11.2015№1019 о/с в частині

звільнення позивача; поновлення на посаді; виплату середнього заробітку за час

вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у м. Києві (далі - відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-2), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві (далі - відповідач-3), Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві (далі - відповідач-4),у якому (з урахуванням зміни та уточнених позовних вимог (а.с 106-109 т.1), просить суд:

- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві №1019/о/с від 06.11.2015 у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби за скороченням штату;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України у м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора чергової частини управління поліції Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві з 07.11.2015;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошове утримання (середній заробіток) за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.11.2015 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, виходячи з середнього грошового утримання (заробітної плати) в сумі 4847,19 грн. на місяць;

- при неможливості поновити ОСОБА_1 на посаді зобов`язати Солом`янське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, а в разі його ліквідації Міністерство внутрішніх справ України виплатити позивачу грошове утримання (заробітну плату) за весь час вимушеного прогулу виходячи з середнього грошового утримання (заробітної плати) в сумі 4847,19 грн. на місяць;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду та стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача за завдану моральну шкоду грошові кошти в сумі 144 000,00 грн.

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України виділити бюджетні кошти га виконання пунктів 3, 4 та 5 позовних вимог

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2015 відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому не було запропоновано жодної посади та не обґрунтовано відсутність можливості подальшого проходження служби позивача в поліції, отже оскаржуваний наказ є протиправним.

Також позивач вказує на те, що у період проходження служби сумлінно виконував посадові обов`язки, його не було попереджено про звільнення у встановленому трудовим законодавством порядку, а також те, що позивач звертався до керівництва з приводу бажання надалі працювати в органах поліції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного від 15.11.2016, в задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 13.04.2018 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №826/26667/15, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2018 справу №826/26667/15 прийнято до провадження та вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, зобов`язано сторін, із врахуванням постанови Верховного Суду від 13.04.2018 надати суду необхідні документи для повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та підготувати письмові пояснення з приводу спірних правовідносин.

Відповідачем-1, відповідачем-2, відповідачем-3 та відповідачем-4 подано відзиви на позовну заяву, відповідно до яких вважають позовні вимоги безпідставними та просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, відповідачі зазначають, що Наказом Міністерство внутрішніх справ України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.2015 № 1388 скорочені всі штати, в тому числі і в Солом`янського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, де проходив службу позивач. Опублікування Закону України «Про Національну поліцію» відбулося в офіційному друкованому засобі масової інформації - «Голос України» 06.08.2015 №141-142. Відтак тримісячний строк про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» сплив 06.11.2015. Проте позивачем так і не було виявлено бажання щодо проходження служби в поліції, оскільки заяву про бажання проходити службу в органах Національної поліції, ОСОБА_1 до поліції не скеровував, що рівнозначно відмові від проходження служби в поліції, а відтак не був прийнятий на службу до Національної поліції.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 06.11.2015 №1019 о/с майора міліції ОСОБА_1 старшого інспектора-чергового чергової частини штабу Солом`янського районного управління звільнено з 06.11.2015 згідно з п. 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ в запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII), який набрав чинності 07.11.2015.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Вказаний Закон опублікований в офіційному виданні «Голос України» 06.08.2015, а відтак набрав чинності 07.11.2015 року окрім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набрали чинності 07.08.2015 року.

Відтак, оскільки саме приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме наведені норми.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що у трудових спорах пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню лише у тих випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано відповідні спірні правовідносини.

Відповідно до пунктом восьмим розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом дев`ятим розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII закріплено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, положеннями Закону закріплено право працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, відповідають вимогам до поліцейських, а також упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Водночас, в силу пункту десятого розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 13.04.2018 виходив з того, що: «судами першої та апеляційної інстанції, при розгляді даної справи, для достатнього з`ясування та перевірки обставин, що мають значення, особова справа ОСОБА_1 не витребовувалась та не оглядалася, представником відповідача, для огляду в судовому засіданні, не надавалася.».

Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2018 суд зобов`язував Солом`янське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві у строк до 07.06.2018 надати суду належним чином засвідченні копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 .

Солом`янським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві 27.02.2019 було подана суду належним чином засвідчені копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_1 , в них відсутні заява, рапорт або будь-яке інше звернення ОСОБА_1 про бажання проходити подальшу службу в лавах Національної поліції.

В матеріалах справи також відсутні докази подання позивачем у визначений Законом України «Про Національну поліцію» період рапорту про подальше проходження служби у поліції.

Отже, Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за їх бажанням (згодою) бути прийнятими на службу до поліції.

Поміж тим, за Законом N580-VIII передумовою видання наказу про призначення особи на посаду в поліцію в першу чергу, окрім іншого, є волевиявлення особи на проходження служби в поліції.

Проте як матеріали справи особової справи ОСОБА_1 , так і матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача щодо подання ним відповідного рапорту чи то будь-які інші докази його волевиявлення на проходження служби в поліції.

Таким чином, враховуючи, що питання щодо подальшого проходження позивачем служби органах національної поліції не було вирішено в порядку п. 9-10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу №1019/о/с від 06.11.2015 у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби за скороченням штату Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві діяло відповідно до згадуваних норм Закону України "Про Національну поліцію".

Стосовно доводів позивача, що його не було персонально повідомлено про наступне вивільнення суд зазначає наступне.

02.07.2015 прийнято Закон України "Про Національну поліцію", який опубліковано 06.08.2015 та набрав чинності 07.11.2015.

Відповідно до пунктів 8-11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Таким чином, відповідно до згадуваних вище норм Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Стосовно посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018, із змінами внесеними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі № 826/1785/16, де, на думку позивача встановлено факт виконання ним службових обов`язків та доводить те, що позивач мав та висловлював керівництву бажання проходити службу в поліції та фактично був прийнятий на службу до поліції, суд зазначає наступне.

З вказаних судових рішень, які наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень по справі № 826/1785/16, вбачається, що предметом розгляду вказаної справи було стягнення: - всіх суми грошових коштів, які належать при звільненні з органів внутрішніх справ відповідно до наказу від 06.11.2015 №1019 о/с; - грошові кошти недоплачені позивачу суму за невикористану чергову відпустку; - відшкодування за час затримки виплати неоспорюваної частини грошових сум; - грошові кошти за відпрацьований робочий час за 07.11.2015 в сумі 157,97 грн.; моральна шкода в сумі 24000,00 грн.

Натомість в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 та в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі № 826/1785/16 не було встановлено факт звернення ОСОБА_1 до відповідачів з відповідним рапортом про подальше проходження служби у поліції.

Отже вказані доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає, що ця позовна вимога є похідною від основних та задоволенню не підлягає у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення основних позовних вимог.

Отже, під час судового розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого нормативного та документального підтвердження.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241- 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.