Справа № 280/5383/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 серпня 2021 року Справа № 280/5383/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, Україна, 69005, )

про визнання визнати протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач), в якому позивач просить суд

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким ОСОБА_1 , до стажу роботи на посаді судді зарахували тільки роботу суддею Ленінського, Хортицького районного суду м. Запоріжжя, Запорізького районного суду Запорізької області з 22 грудня 1994 року по 03 жовтня 2016 року - 21 рік 09 місяців 13 днів, що зазначено в листах начальника відділу обслуговування громадян № 2 (сервісного центру) Манакової О.В. від 26 травня 2021 року.

- визнати за ОСОБА_1 право та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 , до стажу роботи на посаді судді: службу в Радянській Армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 року - 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан що розраховується у трикратному розмірі - 5 років 4 місяців 9 днів): роботу на посаді слідчого, слідчого відділу № 1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року - 7 місяців 11 днів; роботу суддею Ленінського, Хортицького районного суду м. Запоріжжя, Запорізького районного суду Запорізької області з 22 грудня 1994 року по 03 жовтня 2016 року - 21 рік 09 місяців 13 днів, а всього, станом на 03 жовтня 2016 року, стаж роботи на посаді судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання - 28 років 09 місяців 2 днів.

Також просить суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в даній справі.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно не зараховано до стажу роботи на посаді судді періоди: служби в лавах Радянської армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан, що розраховується у трикратному розмірі 5 років 4 місяців 9 днів); роботи на посаді слідчого, слідчого відділу №1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року 7 місяців 11 днів; роботи суддею Ленінського районного суду м.Запоріжжя, Хортицького районного суду м.Запоріжжя, Запорізького районного суду Запорізької області з 22 грудня 1994 року по 03 жовтня 2016 року 21 рік 09 місяців 13 днів. Вказане зумовило звернення до суду із цим позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 21 липня 2021 року надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№41127), в якому зазначає, що статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді. Інше чинним законодавством не передбачено. У відповідності до документів пенсійної справи до стажу для визначення відсотку грошового утримання від суддівської винагороди враховується лише період роботи на посаді судді Ленінського та Хортицького районних судів м. Запоріжжя, Запорізького районного суду Запорізької області з 22 грудня 1994 року по 03 жовтня 2016 року та становить 16 років 09 місяців 13 днів. Враховуючи викладене, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №280/1102/21 здійснено у розмірі 52% від суддівської винагороди. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

17 березня 2020 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Запорізькій області сформовано та надано ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-02/963, відповідно до якої станом на 18 лютого 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 113508,00 грн., у т.ч. посадовий оклад 75672,00 грн., доплата за вислугу років 37836,00 грн.

Також, у зазначеній довідці зазначено підстави її видачі Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами), Закон України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 у справі №1-15/2018 (4086/16).

Відповідно до рішення №42 позивача повідомлено про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року по справі №280/1102/21 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення №42 сервісного центру Дніпровського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20 березня 2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, за довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17 березня 2020 року №08-02/963.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17 березня 2020 року №08-02/963, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених коштів.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

27 квітня 2021 року вказане рішення набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснено перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17 березня 2020 року №08-02/963, починаючи з 19 лютого 2020 року, проте при визначенні суддівського стажу не було враховано періоди служби в лавах Радянської армії та роботи слідчим.

На звернення позивача щодо виконання рішення суду, листом відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26 травня 2021 року №6618-6556/Г-02/8-0800/21 повідомлено, що статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді. Згідно документів пенсійної справи, стаж позивача на посаді судді з 22 грудня 1994 року по 03 жовтня 2016 року складає 21 рік 9 місяців 13 днів.

Позивач, не погодившись з правомірністю такої відмови відповідача, звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19 лютого 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року по справі №280/1102/21, яке набрало законної сили 27 квітня 2021 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52% відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17 березня 2020 року №08-02/963.

При цьому, відповідач не зарахував позивачу до стажу роботи на посаді судді періоди служби в лавах Радянської армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан, що розраховується у трикратному розмірі 5 років 4 місяців 9 днів) та роботи на посаді слідчого, слідчого відділу №1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року 7 місяців 11 днів, у зв`язку із чим стаж роботи на посаді судді позивача зменшився з 28 років 09 місяців 02 днів до 21 року 09 місяців 13 днів.

Мотивуючи правомірність прийнятого рішення щодо не зарахування вказаного стажу роботи до стажу судді, відповідач посилається на норми діючого Закону України №1402-VIII та вказує про неправомірність різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10 липня 1995 року за № 584/95 відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно трудової книжки позивача, у період з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року він проходив військову службу в Радянській армії.

При цьому, у період з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 року позивач проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (Афганістан), що встановлено постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2016 року по справі №334/7391/16-а (провадження №2-а/334/411/16).

Частиною четвертою статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статус позивача як учасника бойових дій також не є спірним.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865, до стажу роботи позивача на посаді судді зараховується календарний період проходження строкової військової служби з 09 квітня 1986 року по 02 серпня 1986 року, що становить 03 місяці 24 дні, та період проходження військової служби у складі діючої армії у період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов`язку на території Демократичної Республіки Афганістан з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 року (1 рік 9 місяців 8 днів) у трьохкратному розмірі згідно статті 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що становить 5 років 03 місяці 24 дні. Загальний період проходження строкової військової служби, який підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді, становить 05 років 07 місяців 18 днів.

На підставі Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», ОСОБА_1 зараховано до стажу роботи, який дає право на відставку і отримання грошового утримання, зокрема, службу в лавах Радянської армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан, що розраховується у трикратному розмірі 5 років 4 місяців 9 днів) та роботу на посаді слідчого, слідчого відділу №1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року 7 місяців 11 днів.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби; часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, часу роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, голови суду, є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж, зазначений у статті 137 Закону України № 1402-VIII.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачу до стажу роботи судді Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області зараховано періоди роботи суддею Ленінського районного суду м.Запоріжжя, Хортицького районного суду м.Запоріжжя, Запорізького районного суду Запорізької області з 22 грудня 1994 року по 03 жовтня 2016 року 21 рік 09 місяців 13 днів.

Також, суд зазначає, що статтею 5 КАС України передбачені, зокрема, способи захисту порушеного права.

Так, частиною першою цієї статті встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, адміністративним судом не визнається за особою право, а тому задовольнити позовні вимоги в цій частині не має правових підстав.

Враховуючи вищенаведене, норми чинного законодавства України та відповідно до наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду проходження служби в лавах Радянської армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан, що розраховується у трикратному розмірі 5 років 4 місяців 9 днів) та роботи на посаді слідчого, слідчого відділу №1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року 7 місяців 11 днів та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період проходження служби в лавах Радянської армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан, що розраховується у трикратному розмірі 5 років 4 місяців 9 днів) та роботи на посаді слідчого, слідчого відділу №1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року 7 місяців 11 днів.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, законодавством передбачено право суду, а не обов`язок встановлювати судовий контроль про виконання судового рішення.

Суд, перевіривши доводи позивача про встановлення судового контролю та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду її необґрунтованості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо вимоги про негайне виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд зазначає, що зазначена справа стосується права позивача на зарахування до стажу роботи по посаді судді певних періодів трудової діяльності, а не про присудження будь-яких соціальних виплат.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 454,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, Україна, 69005, ) про визнання визнати протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді періоду проходження служби в лавах Радянської армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан, що розраховується у трикратному розмірі 5 років 4 місяців 9 днів) та роботи на посаді слідчого, слідчого відділу №1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року 7 місяців 11 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період проходження служби в лавах Радянської армії з 09 квітня 1986 року по 10 травня 1988 року (з них з 03 серпня 1986 року по 10 травня 1988 1 рік 09 місяців 23 дні на території Демократичної Республіки Афганістан, що розраховується у трикратному розмірі 5 років 4 місяців 9 днів) та роботи на посаді слідчого, слідчого відділу №1 Ленінського РВ м. Запоріжжя, з 07 квітня 1993 року по 18 листопада 1993 року 7 місяців 11 днів.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05 серпня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов