Справа № 380/5399/21
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5399/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21.12.2020 в частині переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» до Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)»;

- зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Міжрегіональну комісію Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань здійснити заходи щодо етапування засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)» до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)».

Позовні вимоги згідно позовної заяви та відповіді на відзив обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з огляду на відсутність передбачених законом підстав для його прийняття та порушення процедури прийняття. Зокрема, рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21.12.2020 в частині переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» до Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)» прийнято не уповноваженим на це суб`єктом, без врахуванням прав засудженого на відбування покарання в одній виправній колонії, у межах адміністративно-територіальної одиниці місця постійного проживання родичів засудженого. Звертає увагу, що умови відбування покарання в Державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)» для засудженого до довічного позбавлення волі є гіршими порівняно з умовами в ДУ «Городищенська виправна колонія № 96.

Представник відповідачів подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відзив. Вказує, що за сумлінну поведінку позивача переведено до багатомісних приміщень камерального типу, у яких станом на момент відбування покарання вільні місця у Державній установі «Городищенська виправна колонія (№ 96)» відсутні. Відтак, позивача було переведено, з метою дотримання його прав на покращення умов відбування покарання, до Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)». Умови тримання засуджених у виправній колонії максимального рівня безпеки та секторі максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки ототожнюються, відтак переведення засудженого у такому випадку не можна вважати як переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки. Вказує, що відповідачем за передбачених законом підстав, прийнято оскаржуване рішення, із дотриманням процедури прийняття такого рішення з метою дотримання прав позивача. Прость відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні 28.07.2021 позовні вимоги підтримав, подав заяву про перехід до розгляду справи в письмове провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.07.2021 заперечив щодо задоволення позову, подав заяву про перехід до розгляду справи в письмове провадження.

Відтак з врахуванням ст. 194 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в письмовому провадеженні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 відбував покарання у виправній колонії максимального рівня безпеки - Державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)».

Наказом Міністерства юстиції України від 30.10.2020 № 3789/5 створено сектор максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у багатомісних приміщеннях камерального типу, в державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)».

З метою наповнення сектору максимального рівня безпеки, створеного при Державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)», направлено на розгляд Міжрегіональній комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції матеріали на засуджених (зокрема, ОСОБА_1 ), які переведені до багатомісних приміщень камерального типу виправної колонії максимального рівня безпеки у порядку ст. 151 КВК України.

17.12.2020 в.о. начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» скерував начальнику західного міжрегіональнього управління з питань виконання кримінальних покарань Міністурства юстиції пропозиції щодо наповнення сектору максимального рівня безпеки.

Згідно витягу із протоколу від 21.12.2020 № 14 засідання Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань, наказом Міністерства юстиції України від 30.10.2020 № 3789/5 у державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)» створено сектор максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у багатомісних приміщеннях камерного типу. Враховуючи пропозиції, надані адміністраціями установ УВП-19, УВП-12, ВК-96, перевдено, зокрема, засудженого ОСОБА_1 для подальшого відбування покарання до сектору ВК-76.

Позивач, не погоджуючись із рішенням Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21.12.2020 в частині переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» до Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)», звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1 Криміналь-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно ст. 3 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 КВК України виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі.

Засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях:

- середнього рівня безпеки - жінки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі; жінки, яким покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі замінено позбавленням волі на певний строк в порядку помилування або амністії; чоловіки, вперше засуджені до позбавлення волі за тяжкі та особливо тяжкі злочини; чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі; чоловіки, засуджені за вчинення умисного нетяжкого злочину в період відбування покарання у виді позбавлення волі; засуджені, переведені з колоній максимального рівня безпеки в порядку, передбаченому цим Кодексом. У секторі максимального рівня безпеки виправної колонії цього виду можуть відбувати покарання також чоловіки, засуджені до довічного позбавлення волі;

- максимального рівня безпеки - чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі; чоловіки, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі; чоловіки, яким покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі замінено позбавленням волі на певний строк у порядку помилування або амністії; чоловіки, засуджені за умисні особливо тяжкі злочини; чоловіки, засуджені за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період відбування покарання у виді позбавлення волі; чоловіки, засуджені за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 255, статтями 255-1, 255-2Кримінального кодексу України; чоловіки, переведені з колоній середнього рівня безпеки в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки відбувають покарання у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки.

Таким чином, відповідно до приписів КВК України встановлено, що чоловіки засуджені до довічного позбавлення волі можуть відбувати покарання у виправній колонії максимального рівня безпеки та секторі максимального рівня безпеки виправної колонії середнього рівня безпеки.

Частино 1 статті 150-1 КВК встановлено, що зміна умов тримання засуджених до довічного позбавлення волі здійснюється в порядку, визначеному статтею 100 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 100 КВК України залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду.

Зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії. У разі якщо така постанова передбачає збільшення обсягу встановлених обмежень і більш суворі умови тримання, вона погоджується із спостережною комісією.

Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У разі якщо таке подання передбачає переведення засудженого до установи виконання покарань з вищим рівнем безпеки, воно погоджується із спостережною комісією.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 № 680/5 затверджено Порядок визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення (далі - Порядку).

Згідно п.4 розділу І Порядку, міжрегіональна комісія - колегіальний орган, що утворюється в міжрегіональному управлінні, який в межах компетенції визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює направлення і переведення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі та арешту в межах зони діяльності міжрегіонального управління;

центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється в Департаменті, який в межах компетенції розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів, визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює їх направлення і переведення для відбування покарання до установ, коли вирішення таких питань виходить за межі повноважень міжрегіональної комісії, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів;

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральною комісією за поданням адміністрації виправної колонії щодо зміни умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки (додаток 3), погодженим керівником міжрегіонального управління, або керівником Департаменту щодо установ центрального та південного регіонів.

У разі якщо таке подання передбачає переведення засудженого до виправної колонії з вищим рівнем безпеки, воно погоджується із спостережною комісією.

Відтак, суд вказує, що за приписами КВК України та Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення, зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, а саме центральою комісією.

Судом встановлено, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 відбував покарання у виправній колонії максимального рівня безпеки - Державна установа «Городищенська виправна колонія (№ 96)».

Згідно витягу із протоколу від 21.12.2020 № 14 засідання Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань, наказом Міністерства юстиції України від 30.10.2020 № 3789/5 у державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)» створено сектор максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у багатомісних приміщеннях камерного типу. Враховуючи пропозиції, надані адміністраціями установ УВП-19, УВП-12, ВК-96, перевдено, зокрема, засудженого ОСОБА_1 для подальшого відбування покарання до сектору ВК-76.

Відтак, оскаржуваним рішенням міжрегіональної комісії переведено засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з виправної колонії максимального рівня безпеки до виправної колонії середнього рівня безпеки.

Відтак, відповідачем порушеного порядок прийняття оскаржуваного, оскільки Міжрегіональна комісія Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції не є суб`єктом владних повноважень до повноважень якого належить прийняття рішень про переведення засуджених із виправної колонії максимального рівня безпеки до виправної колонії середнього рівня безпеки.

Додаково суд вказує, що таке переведення здіснюється в силу приписів чинного законодавства за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області.

Натомість переведення позивача здійснено за пропозицією в.о. начальника державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» начальнику західного міжрегіональнього управління з питань виконання кримінальних покарань Міністурства юстиції пропозиції щодо наповнення сектору максимального рівня безпеки.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 100 КВК України залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду.

Отже, вирішення питання щодо переведення засудженого до колонії іншого виду залежить від поведінки засудженого і його ставлення до праці та навчання.

Згідно оскаржуваного рішення, судом встановлено, що підставою переведення позивача в державну установу «Полицька виправна колонія (№ 76)» став факт створення у цій колонії сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, тобто необхідність наповнення новоствореного сектору колонії засудженими з інших колоній. Таким чином, суд вказує, що оскаржуване рішення прийнято всупереч ч. 1 ст. 100 КВК України.

На підставі наведеного, за встановлених обаставин справи, суд вказує, що рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21.12.2020 в частині переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» до Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)» є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в позовній заяві посилається також на те, що оскаржуване рішення прийнято без врахуванням прав засудженого на відбування покарання у межах адміністративно-територіальної одиниці місця постійного проживання родичів засудженого. Окрім того, умови відбування покарання вдержавної установи «Полицька виправна колонія «№ 76)» для засудженого до довічного позбавлення волі є гіршими порівняно з умовами в державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)». Проте, судом під час розгляду справи не встановлено порушень прав позивача на відбування покарання у межах адміністративно-територіальної одиниці місця постійного проживання родичів засудженого, також не встановлено, що умови відбування покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)» для засудженого до довічного позбавлення волі є гіршими порівняно з умовами відбування покарання в державній установі «Городищенська виправна колонія (№ 96)».

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Міжрегіональну комісію Західного міжрегіонального управління з питань виконанн кримінальних покарань здійснити заходи щодо етапування засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)» до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)». Проте, така вимога позивача не обгрунтована в належний спосіб.

Враховуючи, що рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21.12.2020 в частині переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» до Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)» є протиправним та підлягає скасуванню, з метою належного способу захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Міжрегіональну комісію Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань вирішити питання щодо етапування засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)» до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)».

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 (с. Іванчі, Володимирецький район, Рівненська область) до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Архипенка, 1, м. Львів), Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Архипенка, 1, м. Львів) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21.12.2020 в частині переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» до Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)».

3. Зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Міжрегіональну комісію Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань вирішити питання щодо етапування засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з Державної установи «Полицька виправна колонія (№ 76)» до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)».

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.08.2021.

Суддя Костецький Н.В.