Справа № 420/13632/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, буд. 44, м. Одеса, 65045) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просять суд визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про повторне повернення справ про встановлення належності до громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення належності до громадянства України та ухвалити рішення про встановлення належності вказаних осіб до громадянства України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.08.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулися до Суворовського районного відділу у м. ОдесаГоловного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про встановлення належності до громадянства України у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України». У відповідності до листа Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 23.11.2019 року № 5116-2549/5116.1-19 вказані заяви були повернуті позивачам, оскільки у матеріалах справи були відсутні довідки про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особи перебували у громадянстві колишнього СРСР. На конання вказаного листа 10.01.2020 року позивачами були надані до Суворовського PВ у м. Одеса ГУ ДМС України в Одеській області відповідні заяви за вх. № 5116/3, 5116/4, 5116/5 про усунення недоліків, а саме про оформлення та долучення до матеріалів справи довідок про те, що за станом на 24 серпня 1991 року позивачі перебували в громадянстві колишнього СРСР. До заяв було долучено повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 7 від 27.11.2019 року, виданий Приморським районним у м. Одесі ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, з якого вбачається, що: ОСОБА_1 перебував у громадянстві СРСР та був документований паспортом громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданий Молодогвардійським МВМ Луганської області 12.12.1979 року; батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у громадянств СРСР, а тому при народженні вказані позивачі також отримали громадянство СРСР. Після усунення недоліків справи про встановлення належності позивачів до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» були повторно передані Суворовського РВ у м. Одеса ГУ ДМС України в Одеській області на розгляд вiдповiдачу. Натомість, розглянувши вказані справи, відповідач повторно повернув їх із зауваженням, що процедура встановлення належності до громадянства України стосується виключно громадян колишнього СРСР; також до матеріалів справ про встановлення особи позивачів долучені копії паспортів громадян Російської Федерації. Із вказаним рішенням позивачі були ознайомлені листом Суворовського РВ у м. Одеса ГУ ДМС України в Одеській області від 03.06.2020 року № 5116/816/5116.1-20. Позивачі вважають вказане рішення безпідставним та незаконним, прийнятим за умови порушення законодавства про громадянство України, а тому таким, що підлягає скасуванню.

29.12.2020 року від відповідача - Головного управління ДМС України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №55972/21), в якому відповідач ГУ ДМС України в Одеській області наголошує, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним. Так, 22.01.2020 ОСОБА_1 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 виданий 12.12.1979 Молодогвардійським міським відділом міліції Луганської області. 22.01.2020 ОСОБА_2 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та був неповнолітнім. 22.01.2020 ОСОБА_3 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та був неповнолітнім. 23.01.2020 матеріали особової справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 після доопрацювання були направлені для погодження та затвердження до ГУ ДМС України в Одеській області. Матеріали особової справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 були повернуті Головним управлінням ДМС України в Одеській області до Суворовського РВ та повідомлено наступне. Коло осіб, які є громадянами України визначено ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Так, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України та особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно п. 8 Порядку встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" особи, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України, стосується виключно громадян колишнього СРСР. Відповідач зазначає, що до матеріалів особових справ позивачами не було надано жодного доказу належності їх до громадян колишнього СРСР та навпаки надано паспорти громадян Російської Федерації. Відповідно до п. 89 розділу IV Порядку № 215 територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявниковi для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України. Згідно п. 90 розділу IV Порядку № 215 територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Суворовським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області листом від 03.06.2020 № 5116-816/51161-19 повідомлено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ОСОБА_2 про виявлені ГУ ДМС України в Одеській області недоліки під час розгляду документів про встановлення належності до громадянства України. Тому ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що відсутні порушення прав позивачів з боку самого відповідача, яке, на думку позивачів, виразилась у не встановленні їх належності до громадянства України та не видачі паспорта громадянина України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, на ГУ ДМС України в Одеській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у справі №420/13632/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року розгляд справи №420/13632/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року зупинено провадження у справі №420/13632/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року, на задоволення заяви повноважного представника позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (від 10.06.2021 р. року вхід.№ЕП/15874/21), поновлено провадження у справі №420/13632/20.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №420/13632/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, на тридцять днів.

Ухвалою суду від 07.07.2021 р., закрито підготовче провадження, та призначено справу №420/13632/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, до судового розгляду по суті.

29.07.2021р. до суду від повноважного представника позивачів - Шевчука Кирила Миколайовича надійшло клопотання (вхід.№ 41468/21) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Таким чином, враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 24.11.2018 звернувся до Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про проведення процедури встановлення особи.

Звертаючись з вказаною заявою, позивач до пояснень долучив паспорт громадянина НОМЕР_3 . вид. 15.02.2006 № НОМЕР_4 , свідоцтво про народження НОМЕР_5 , видане 17.11.1962 р. Молодогвардійською м/р. Краснодонського району, Луганської області, а/з 257 від 10.11.1962; Довідка № 538/71 від 23.05.1996 про набуття громадянства Російської Федерації разом з дітьми; свідоцтво про шлюб НОМЕР_6 від 28.07.1984. видане Виконкомом Молодогвардійської м/ради Луганської області а/з 172 від 28.07.1984; військовий квиток НОМЕР_7 , виданий 04.07 1982.

21.12.2018, прийнято рішення, за яким особу ОСОБА_1 встановлено, але не встановлено належності до громадянства України.

ОСОБА_2 24.11.2018 звернувся до Суворовського РВ у м. Одесi ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про проведення процедури встановлення особи.

Звертаючись з вказаною заявою, позивач до пояснень долучив свідоцтво про народження НОМЕР_8 , видане 20.03.1985 р. Молодогвардійською м/р, Краснодонського району, Луганської області, а/з 122 від 20.03.1985: Довідка № 538/71 від 23.05.1996 про набуття громадянства Російської Федерации разом з батьком ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами розгляду заяви висновком, затвердженим начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 21.12.2018, прийнято рішення, за яким особу ОСОБА_2 встановлено, але не встановлено належності до громадянства України.

ОСОБА_3 24.11.2018 звернувся до Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про проведення процедури встановлення особи, до пояснень долучив паспорт громадянина НОМЕР_9 , вип. 27.08.2005; свідоцтво про народження НОМЕР_10 , видане 16.06.1990 р. Молодогвардійською м/р, Краснодонського району, Луганської області, а/з 183 від 16.06.1990; Довідка № 538/71 від 23.05.1996 про набуття громадянства Російської Федерації разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами розгляду заяви висновком, затвердженим начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 21.12.2018, прийнято рішення, за яким особу ОСОБА_3 встановлено, але не встановлено належності до громадянства України.

06.11.2019 позивач ОСОБА_5 звернувся до Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з метою подання заяви про встановлення належності до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»; п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

22.12.2018 ОСОБА_1 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку встановлення особи.

06.11.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», до якої додано довідку № 5116/3466 про встановлення особи, рішення суду та квитанцію про сплату адміністративних послуг.

07.11.2019 начальником Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області складено рішення про встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» ОСОБА_6 з 24.08.1991, яке в подальшому направлено для погодження та затвердження до ГУ ДМС України в Одеській області.

06.11.2019 позивач ОСОБА_2 звернувся до Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з метою подання заяви про встановлення належності до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»; п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

22.12.2018 ОСОБА_2 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесi ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку № 5116/3467 про встановлення особи.

06.11.2019 ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», до якої додано довiдку № 5116/3467 про встановлення особи, рішення суду та квитанцію про сплату адміністративних послуг.

07.11.2019 начальником Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області складено рішення про встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» ОСОБА_2 з 24.08.1991, яке в подальшому направлено для погодження та затвердження до ГУ ДМС України в Одеській області.

06.11.2019р. позивач ОСОБА_3 звернувся до Суворовського РВ у м. Одесi ГУ ДМС України в Одеській області з метою подання заяви про встановлення належності до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»; п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

22.12.2018р. ОСОБА_3 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесi ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку № 5116/3468 про встановлення особи.

06.11.2019 ОСОБА_3 звернувся із заявою про встановлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», до якої додано довідку № 5116/3468 про встановлення особи, рішення суду та квитанцію про сплату адміністративних послуг.

07.11.2019р. начальником Суворовського PB у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області складено рішення про встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» ОСОБА_3 з 24.08.1991, яке в подальшому направлено для погодження та затвердження до ГУ ДМС України в Одеській області.

14.11.2019р. ГУ ДМС України в Одеській області листом № 5100.4.5/18745-19 справу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повернуто до Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області та зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що оформлення матеріалів про встановлення належності до громадянства не відповідає п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, а саме відсутня копія паспорта громадянина колишнього СРСР (у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

23.11.2019р. Суворовським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області було надано відповідь ОСОБА_7 за № 5116-2547/5116.1-19 в якій зазначено, що «під час перевірки було встановлено, що подані позивачем документи не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, а саме - не відповідає п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, а саме відсутня копія паспорта громадянина колишнього СРСР (у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

23.11.2019р. Суворовським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області було надано відповідь ОСОБА_1 за № 5116-2549/5116.1-19 в якій зазначено, що «під час перевірки було встановлено, що подані позивачем документи не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, а саме - не відповідає п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, а саме відсутня копія паспорта громадянина колишнього СРСР (у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

23.11.2019 Суворовським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області було надано відповідь ОСОБА_3 за № 5116-2548/5116.1-19 в якій зазначено, що «під час перевірки було встановлено, що подані позивачем документи не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, а саме - не відповідає п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, а саме відсутня копія паспорта громадянина колишнього СРСР (у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянствi колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

22.01.2020р. ОСОБА_1 за підписом начальника Суворонського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку про те, що станом на 24.08.1991 року позивач перебував в громадянстві колишнього СРСР та був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 виданий 12.12.1979 Молодогвардійським міським відділом міліції Луганської області.

22.01.2020р. ОСОБА_2 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесi ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку про те, що станом на 24.08.1991 року позивач перебував в громадянстві колишнього СРСР та був неповнолітнім.

22.01.2020р. ОСОБА_3 за підписом начальника Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області видано довідку про те, що станом на 24.08.1991 року позивач перебував в громадянствi колишнього СРСР та був неповнолітнім.

23.01.2020р. матеріали особової справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 після доопрацювання були направлені для погодження та затвердження до ГУ ДМС України в Одеській області.

Матеріали особової справи ОСОБА_8 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 були повернуті Головним управлінням ДМС України в Одеській області до Суворовського РВ, відповідно до листа від 25.02.2020 року №5100.4.5/4630-20. В якому повідомлено, що коло осіб, які є громадянами України, визначено статтею 3 Закону України «Про громадянство України». Так, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України або. які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особи, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, стосується виключно громадян колишнього СРСР. При цьому до матеріалів справ про встановлення особи на ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 долучені паспорти громадян Російської Федерації.

Позивачі не погоджуючись з зазначеним рішенням, звернулись до суду з даним адміністративним позовом.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про повторне повернення справ про встановлення належності до громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення належності до громадянства України та ухвалити рішення про встановлення належності вказаних осіб до громадянства України, є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, судом з`ясовано, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2019 року по справі № 523/1791/19, яке набрало законної сили 21.05.2019 року, заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заінтересована особа до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 1991 рік - задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молодогвардійськ Донецької області на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Молодогвардійськ Донецької області на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Молодогвардійськ Донецької області на території України у неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Відповідно до означеного рішення Суворовським районним судом м.Одеси встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Молодогвардійськ Краснодонського району Ворошиловградської (Луганської) області. Вищевказаний факт підтверджується копією військового квитка НОМЕР_7 , а також копією трудової книжки, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 24.05.1991р. він був прийнятий до кооперативу «Мастер-2» у місті Молодогвардійськ Луганської області, а з 17.06.1991р. працював у Малому спільному підприємстві Виробничо-комерційна фірма "Школа натурального дизайна", яке проіснувало до 2005 року та у якому заявник 17.06.1991 року зайняв посаду директора. 28 липня 1984р. ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_9 , актовий запис № 172, зареєстрований Виконкомом Молодогвардійської ради Ворошиловградської (Луганської) області. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилась у м. Молодогвардійськ Луганської області, а також має паспорт громадянина України серії НОМЕР_11 , виданий Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області, та має реєстрацію АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Молодогвардійськ Краснодонського району Ворошиловградської (Луганської) області, актовий запис № 122 від 20.03.1985р., зареєстрований Виконкомом Молодогвардійської ради Ворошиловградської (Луганської) області. ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Молодогвардійськ Краснодонського району Ворошиловградської (Луганської) області, актовий запис № 123 від 16.06.1990р., зареєстрований Виконкомом Молодогвардійської ради.

Вищеозначеним Рішенням суду також встановлено, що заявники звертались до Суворовського відділу ДМС України в Одеській області із заявами про встановлення особи з подальшим оформленням паспорту громадянина України, особи їх були встановлені, проте відмовлено у видачі паспортів. В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_10 , яка підтвердила той факт, що дійсно її чоловік та діти не мають паспортів громадянина України, оскільки частина документів була втрачена, а тому вони не мали можливість підтвердити факт проживання на території України. Вона підтвердила, що вона спільно із сім`єю, тобто її чоловіком та дітьми постійно проживали на території України, у тому числі станом на 1991р.. Свідок ОСОБА_11 також підтвердила факт, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживала у 1991р. у АДРЕСА_3 , оскільки вона також проживала у цьому місті.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є особи, що постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які проживали на території України станом на 13 листопад 1991 року і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 1,2 ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:

1)усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України і 24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2)особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» а 13 листопада 1991 року проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно з п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно з п. 10 Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає

в) - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

З огляду на викладене, визначення місця проживання повнолітніх та неповнолітніх осіб у 1991 році має здійснюватися відповідно до положень Цивільного кодексу Української PCP

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦК УРСР місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЦК УРСР місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

З огляду на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за станом на 1991 рік були неповнолітніми, їх місце проживання у 1991 році тотожне місцю проживання їх батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Відзначено, що м. Молодогвардійськ Луганської області входить до «Межі та переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», затверджених Указом Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІІ. Цей Закон відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Стаття 1. Визначення термінів

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

особа - фізична особа;

дитина - особа віком до 18 років;

законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників;

Отже, вказаною нормою розмежовано такі категорії як особа та дитина.

Стаття 2 Закону № 2235 визначає принципи законодавства про громадянство України, якими є принципи: 1) єдиного громадянства 2) запобігання виникненню випадків без громадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Стаття 3. Належність до громадянства України

Громадянами України є:

усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Стаття 6. Підстави набуття громадянства України

Громадянство України набувається:

за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Стаття 8. Набуття громадянства України за територіальним походженням

Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Щодо застосовності положень ст. 3 Закону № 2235-ІІІ відносно ОСОБА_12 , то потрібно звернути увагу на положення Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України»» від 27.03.2001 № 215/2001 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, далі Указ № 215, далі - Указ № 215/2001), яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень .

Пункт 7 Розділ II

Встановлення належності до громадянства України стосується (зокрема): Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

Пунктом 10 розділу ІІ

Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Розділ IV. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства

90. Територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Поряд із цим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 № 715, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1549/21861 (чинний на момент спірних правовідносин) затверджено зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку.

За змістом вказаного наказу передбачено подання документів з метою, зокрема, набуття/встановлення громадянства України в залежності від статті Закону № 2235, якою керується заявник.

Тобто набуттю/встановленню належності до громадянства України обов`язково передує встановлена законодавством України процедура, за результатами якої приймається відповідне рішення.

При цьому суд звертає особливу увагу, що для встановлення належності до громадянства України особа має відповідати таким ознакам: проживання на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991, бути або громадянином СРСР, або не мати іноземного громадянства.

Фактичні обставини даної справи свідчать, про те, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 постійно проживали станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року на території України, що встановлено відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2019 року по справі № 523/1791/19, яке набрало законної сили 21.05.2019 рокую

Крім того, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 були громадянами колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 7 від 27.11.2019 року, виданий Приморським районним у м. Одесі ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, з якого вбачається, що: ОСОБА_1 перебував у громадянстві СРСР та був документований паспортом громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданий Молодогвардійським МВМ Луганської області 12.12.1979 року; батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у громадянств СРСР, а тому при народженні вказані позивачі також отримали громадянство СРСР.

Зазначене, у тому числі, підтверджується довідками Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області від 22.01.2020 року.

Також, у Листі від 28.12.2018 року №3435 Генерального консульства Російської Федерації в Одесі направленому начальнику Суворовського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, зазначено, що в ході проведеної перевірки згідно обліків, які знаходяться в розпорядженні УВС ГУ МВС Росії по Ростовіській області, у відношенні гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженців м. Молодогвардійськ Краснодонського району Лугансукої області, УРСР, в числі осіб, оформивших прийом у громадянство Російської Федерації на території Ростовської області, не значаться, паспортами громадян Російської Федерації на території Ростовської області не документовані.

Таким чином, враховуючи вище окреслене, суд доходить висновку, що позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на дату звернення до відповідача відповідають ознакам осіб, визначених ст. 3 Закону № 2235, а відтак, рішення Головного управлінням ДМС України в Одеській області, викладене у листі від 25.02.2020 року №5100.4.5/4630-20, про повернення матеріалів особових справ ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 , є неправомірним, оскільки наявними у справі доказами підтверджено належність позивачів до громадянства України.

На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач діяв необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, тобто, з порушенням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, за суті яким на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04), зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ефективним та реальним способом захисту порушеного права позивачів є визнання протиправним та скасування рішення Головного управлінням ДМС України в Одеській області, викладеного у листі від 25.02.2020 року №5100.4.5/4630-20 про повторне повернення справ про встановлення належності до громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення належності до громадянства України, та ухвалити рішення про встановлення належності вказаних осіб до громадянства України.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі вищеокреслені обставини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, є правомірним, а тому підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням ДМС України в Одеській області, викладене у листі від 25.02.2020 року №5100.4.5/4630-20 про повторне повернення справ про встановлення належності до громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення належності до громадянства України, та ухвалити рішення про встановлення належності вказаних осіб до громадянства України.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, буд. 44, м. Одеса, 65045, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, буд. 44, м. Одеса, 65045, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, буд. 44, м. Одеса, 65045, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.