Справа № 120/7338/20-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7338/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Тетяна Михайлівна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

04 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року (м. Вінниця, 14 січня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 26.10.2020 року про перерахунок йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотки винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно із довідкою Вінницького апеляційного суду від 06.02.2020 року № 05-27/55/2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є суддею у відставці та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 01.10.2010 року по 26.10.2020 року отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року у справі № 120/2863/20-а адміністративний позов задоволено частково. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 17.02.2020 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 13.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Вінницького апеляційного суду № 05-27/55/2020 від 06.02.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В решті позовних вимог відмовлено.

26.10.2020 року на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року у справі №120/2863/20-а позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Вінницького апеляційного суду № 05-27/55/2020 від 06.02.2020 року, і прийняте рішення № 72.

Однак, при здійсненні перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 84 % суддівської винагороди.

Позивач вважає рішення відповідача, яким безпідставно зменшено основний розмір раніше призначеної пенсії з 90 відсотків до 84 відсотків, протиправним, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті, з огляду на наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон від 02.06.2016 № 1402-VIII).

За змістом частини 1 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

В силу частини 3 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Позивача 29.09.2010 звільнено з посади судді апеляційного суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви у відставку, і призначено довічне грошове утримання.

Так як позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), то у відповідності до п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII розмір його довічного грошового утримання обчислено відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VI) та склав 90% від суддівської винагороди працюючого судді на такій же посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких судді України, які перебувають у відставці, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання лише за умови проходження кваліфікаційного оцінювання або призначення судді за результатами конкурсу.

У пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 с.126 Конституції України).

Водночас, відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий пп.2.2 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013).

Тобто, при здійсненні перерахунку позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідач повинен керуватися ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII.

Як зазначалося вище, позивачу відповідачем був проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із грошового утриманні діючого судді на такій же посаді. Однак, при визначенні такого розміру, відповідач не враховував набутий позивачем стаж, який зараховується до стажу роботи на посаді судді, що призвело до протиправного зменшення утримання.

Положеннями ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З матеріалів справи встановлено, що на момент обрання позивача на посаду судді питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ) від 15.12.1992 та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995.

За змістом ч. 4 ст. 43 Закону №2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №2862-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу на посаді судді не менше 10 років.

В силу абз. 2 ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 (у редакції, чинній на день обрання позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У відповідності до відомостей про страховий стаж, що міститься в матеріалах пенсійної справи, страховий стаж позивача становить 47 років 8 місяців 26 днів, з яких: на посаді судді 37 років 8 місяців, військова служба строкова 2 роки 8 місяців 1 день, строк навчання у вищому навчальному закладі на деній формі 3 роки 10 місяців.

Відтак, розмір довічного грошового утримання позивача повинен визначатися у відповідності до ч. 3 ст. 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного, крім часу роботи на посаді судді, половину навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Всупереч викладеному, позивач помилково вважає, що за вказаних вище обставин має бути застосовані норми Закону №2453-VI, і просить визначити відсоткове значення розміру свого щомісячного довічного грошового утримання на рівні 90 відсотків у співвідношенні із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до другого речення ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Це означає, що на стадії апеляційного провадження, у позивача відсутні такі права.

Разом з тим, за змістом ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції

Колегія суддів вважає, що у даному випадку на цій стадії розгляду справи суд не може вийти за межі заявлених вимог позивача, адже вони є помилковими.

Однак, колегія суддів вважає дії відповідача у частині визначення позивачу відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання на рівні 84 відсотків у співвідношенні із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді, без урахуванням вимог щодо зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного, часу роботи (служби, навчання) на інших посадах, є протиправними, і у цій частині спірне рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача прийняти у вказаній вище частині нове рішення, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного, крім часу роботи на посаді судді, половину навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

У зв`язку з вибором вказаного способу захисту прав позивача судом, позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 26.10 2020 у частині визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у співвідношенні із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно прийняти рішення у частині визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у співвідношенні із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного, крім часу роботи на посаді судді, половину навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за наслідками прийнятого рішення здійснити з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 виходячи із нового відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у співвідношенні із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти частини позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.