Справа № 320/13771/20
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Глущенко Я.Б.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1 ,

представників відповідача: - Гришиної Н.В.,

- Нетреби Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства фінансів України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства фінансів України щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на запити від 15.09.2020 року, від 01.10.2020 року, від 30.11.2020 року;

- зобов`язати Міністерство фінансів України у п`ятиденний строк надати ОСОБА_1 шляхом надсилання відповідей на поштову та електронну адреси позивача, визначені у запитах, повну інформацію на запити від 15.09.2020 року, від 01.10.2020 року, від 30.11.2020 року, а саме інформацію щодо:

1. Яким нормативним методом (згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум») визначено розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується при визначенні: - базового розміру посадового окладу судді, -посадового окладу прокурора окружної прокуратури; - посадового окладу працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами;

2. До якої основної соціальної та/або демографічної групи населення згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» ст. 38 Бюджетного кодексу України відносяться: Судді; - Прокурори; - працівники інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами;

3. Чи відносяться: Судді; - Прокурори; працівники інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, до однієї соціальної та/або демографічної групи населення чи до різних;

4.Чи проводилася згідно ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» науково-громадська експертиза сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг для встановлення прожиткового мінімуму для: - Для працездатній, осіб; - Для суддів; - Для прокурорів; - Для працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Прошу надати копії таких висновків в електронному виді або надати посилання для їх відшукання у мережі інтернет;

5. Чи відрізняються результати науково-громадської експертиз сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг для встановлення прожиткового мінімуму для таких осіб: - Для працездатних осіб; - Для суддів; - Для прокурорів. Для працівників інших державних органів. оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Якщо відрізняються то чим. яким параметрами

6.Яким правовими, економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 1000 гривень;

7. Якими правовими економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні;

8. Якими правовими, економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється встановлення розміру прожиткового мінімуму для працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами у розмірі 2102 гривні;

9. Якими правовими, економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється різниця між встановленими розмірами прожиткового мінімуму для обчислення окладів прокурора (1000 гривень) з одного боку та суддів, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (2102 гривні) з іншого боку;

10. Чи встановлювалися раніше Законами України про державний бюджет України на конкретний рік розміри прожиткових мінімумів, які застосовувалися при визначенні базового розміру посадового окладу суддів, прокурорів, інших категорій. Якщо так вказати якими Законами;

11. Чи розроблювалися та/або подавалися раніше Міністерством фінансів України. Кабінетом Міністрів України проекти Закону України про державний бюджет України на конкретний рік розміри прожиткових мінімумів, які застосовувалися при визначенні базового розміру посадового окладу суддів, прокурорів, інших категорій. Якщо так вказати у якому році, надати електронний варіант такого проекту;

12. Чи проводилася під час розробки проекту Закону «Про державний бюджет України на 2021 рік» антидискримінаційна експертиза відповідно до вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Порядку проведення органами виконавчої влади антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів, затвердженому Постановою КМУ від 30 січня 2013 р. № 61. Якщо так, надати копію такого висновку;

13. За яким реєстраційним номером зареєстровано мій запит від 15.09.2020 року;

14. Яким підрозділам, працівникам доручено розгляд мого запиту від 15.09.2020 року;

15.Чи було допущено порушення строків розгляду мого запиту від 15.09.2020 року;

16. Яким нормативним методом (згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум») визначено розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується при визначенні посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

17. Чи проводилася згідно ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» науково- громадська експертиза сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг для встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури?

18. Якими правовими, економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 1600 гривень;

19.Чим відрізняється статус прокурора окружної прокуратури від статусу судді, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами;

20. Чому Міністерством фінансів України запроектовано різні розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які застосовується для визначення посадового окладу. прокурора та для інших перелічених суб`єктів, що фактично є дискримінацією певної групи осіб у порівнянні з іншими;

21. На кого в Міністерстві фінансів України покладено обов`язок проведення антидискримінаційної експертизи під час розробки проекту Закону, та хто з посадових осіб безпосередньо розробляв та погоджував норму про встановлення вказаних вище розмірів прожиткового мінімуму або повідомити мене про відсутність такої інформації або її частини.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року, визнавши протиправними дії Міністерства фінансів України щодо надання позивачу неповної інформації на запити від 15.09.2020 року, від 01.10.2020 року, від 30.11.2020 року з урахуванням висновків, викладених в апеляційній скарзі, зобов`язати Міністерство фінансів України повторно розглянути запити позивача та надати повні, точні та достовірні відповіді з урахуванням висновків, викладених в апеляційній скарзі, стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства фінансів України усі судові витрати.

02 серпня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 26639, від Міністерства фінансів України до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого, відповідач не погоджується з апеляційною скаргою позивача, вважає її безпідставною, в той час як рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, Міністерством фінансів України повністю поновлено права позивача, порушення яких було встановлено рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 року, шляхом повторного розгляду Мінфіном запитів ОСОБА_1 на публічну інформацію, зазначених у рішенні суду та надання йому відповіді з урахуванням висновків суду, як це передбачено п.3 ч.4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у зв`язку з чим просить, з урахуванням п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України закрити провадження у справі в частині задоволених вимог позивача, визнавши в цій частині рішення суду нечинним, у зв`язку з поновленням відповідачем прав ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності мотивованої відповіді щодо підстав нененадання запитуваної позивачем інформації, з огляду на що Міністерство фінансів України діяло не у межах та не у спосіб передбачений законодавством України, що є підставою для визнання протиправними дій Міністерства фінансів України щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на запити від 15.09.2020 року, від 01.10.2020 року, від 30.11.2020 року.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 15.09.2020 року, 01.10.2020 року, 30.11.2020 року ОСОБА_1 на електронну адресу Міністерства фінансів України () направлено запити про інформацію, в яких позивач просив надати інформацію, що стосується обставин розробки проекту Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», а саме - встановлення певній категорії (суддям, прокурорам, працівникам інших державних органів) розміру прожиткового мінімуму для розрахунку оплати їх праці меншого за загально встановлений розмір прожиткового мінімуму (згідно переліку вказаного у позовній заяві).

01.10.2020 року (лист № 08040-11/915/ЗПІ/824 від 25.09.2020 року), 07.10.2020 року (лист 08040-11/963-ЗПІ/849 від 07.10.2020 року) та 10.12.2020 року (лист № 10040-46/1201-ЗПІ/998 від 10.12.2020 року) відповідачем на електронну адресу позивача направлено відповіді на вищевказані запити.

Втім, позивачем наголошено, що відповіді Міністерства фінансів України не містять повної та достовірної інформації, що запитувалась позивачем, що й стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон 2939-VI).

Відповідно до ч.1 ст.. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» закріплено право запитувача на доступ до публічної інформації, яке гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати інформацію.

Пункт 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає обов`язок розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію. Достовірність, точність і повність наданої інформації може бути встановлена лише, якщо її носій (копії документів) належним чином засвідчений уповноваженим органом. Відповідно до ч.1, 2 та 5 ст. 19 вищевказаного Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно ч.1 ст. 13 вищевказаного Закону розпорядниками інформації визначаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.

Приписами частини першої статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Так, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 наголошено, що листами Міністерства фінансів України №08040-11/915-ЗПІ/824 від 25.09.2020 року, №08040-11/963-ЗПІ/849 від 07.10.2020 року, №10040-46/1201-ЗПІ/988 від 10.12.2020 року останньому було надано відповідь на запити позивача, втім такі відповіді не містили повної та достовірної інформації, такі доводи позивача, колегія суддів вважає частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Вичерпний перелік випадків, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту про надання інформації, встановлений нормами частини першої статті 22 Закону 2939-VI. Такими випадками є: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої цієї статті 22 Закону відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Отже, відмова в доступі до публічної інформації можлива лише з підстав, встановлених законом. Розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність таких підстав шляхом застосування «трискладового тесту» відповідно до норм частини другої статті 6 Закону № 2939-VI. Відмова в наданні інформації з підстав, які не встановлені законом, так само, як і відмова без обґрунтування наявності таких підстав шляхом застосування «трискладового тесту» є неправомірною. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 9901/925/18, аналіз визначення поняття «публічна інформація» свідчить, що така інформація має наступні ознаки: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

З наведеного вбачається, що розпорядник публічної інформації має своїм обов`язком надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Ужиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 800/333/17 вказала, що «відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, щодо відсутності законодавчих приписів, які б визначали обов`язок відповідача в процесі його діяльності створювати або фіксувати окремим документом (документами), поставлені питання ОСОБА_1 у наступних запитах, шляхом створення окремого документу, а саме:

- «Яким нормативним методом (згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум») визначено розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується при визначенні: базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадового окладу працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами»;

- «до якої основної соціальної та/або демографічної групи населення згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст. 38 Бюджетного кодексу України відносяться: судді, прокурори, працівники інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами»;

- «чи відносяться судді, прокурори, працівники інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, до однієї соціальної та/або демографічної групи населення чи до різних»;

- «чи проводилася згідно ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» науково - громадська експертиза сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг для встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, для суддів, для прокурорів, для працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Прошу надати копії таких висновків в електронному виді або надати посилання для їх відшукання у мережі інтернет»;

- «чи відрізняються результати науково - громадської експертиз сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг для встановлення прожиткового мінімуму для таких осіб: для працездатних осіб, для суддів, для прокурорів, для працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Якщо відрізняються то чим, яким параметрами»;

- «якими правовими, економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 1600 гривень»;

- «якими правовими, економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні»;

- «якими правовими, економічними, соціальними, математичними або іншими чинниками обумовлюється встановлення розміру прожиткового мінімуму для працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами у розмірі 2102 гривні».

Колегія суддів звертає увагу, що надання відповіді на усі вище перелічені питання потребують попереднього здійснення аналізу, співставлення норм законодавства, більше того, як наголошує відповідач, у Міністерстві фінансів України відповіді на дані запитання не зафіксовані в жодному окремому/их документах, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає протиправної бездіяльності відповідача в даній частині. Більшість поставлених ОСОБА_1 питань мають характер роз`яснень, а не отримання публічної інформації.

Щодо питань «Чи встановлювалися раніше Законами України про державний бюджет України на конкретний рік розміри прожиткових мінімумів, які застосовувалися при визначенні базового розміру посадового окладу суддів, прокурорів, інших категорій. Якщо так вказати якими Законами», «Чи розроблювалися та/або подавалися раніше Міністерством фінансів України, Кабінетом Міністрів України проекти Закону України про державний бюджет України на конкретний рік розміри прожиткових мінімумів, які застосовувалися при визначенні базового розміру посадового окладу суддів, прокурорів, інших категорій. Якщо так вказати у якому році, надати електронний варіант такого проекту» то відповідно до змісту листа Міністерства фінансів України від 25.09.2020 року № 08040-11/915-ЗПІ/824 на запит (звернення) ОСОБА_1 від 15.09.2020 року міститься, крім іншого, відповідь на вказані питання, а саме: «кожного бюджетного періоду для визначення розмірів посадових окладів суддів, прокурорів використовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначається законом про державний бюджет на відповідний рік».

Щодо питання «Чи проводилася під час розробки проекту Закону «Про державний бюджет України на 2021 рік» антидискримінаційна експертиза відповідно до вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Порядку проведення органами виконавчої влади антидискримінаційної експертизі проектів нормативно- правових актів, затвердженому Постановою КМУ від 30 січня 2013р. № 61», «На кого в Міністерстві фінансів України покладено обов`язок проведення антидискримінаційної експертизи під час розробки проекту Закону, та хто з посадових осіб безпосередньо розробляв та погоджував норму про встановлення вказаних вище розмірів прожиткового мінімуму?», то в листах Міністерства фінансів України від 25.09.2020 № 08040-11/915-ЗШ/824; від 07.10.2020 № 08040-11/963-ЗГП/849 ОСОБА_1 надано відповідь, зокрема, повідомлено, що «відповідно до Регламенту Кабінету Міністрів України проект Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» було погоджено з Мінекономіки та проведено правову експертизу Мін`юстом».

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», порядок проведення органами виконавчої влади антидискримінаційної експертизи проектів нормативно- правових актів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим пункту 3 Порядку проведення органами виконавчої влади антидискримінаційної експертизи проектів нормативно - правових актів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 61, антидискримінаційна експертиза проводиться Мін`юстом під час проведення правової експертизи проектів актів, які вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади.

Оскільки позивача повідомлено про проведення Мін`юстом правової експертизи, складовою якої, відповідно до законодавства, є антидискримінаційна експертиза, на переконання колегії суддів, останній отримав відповідь на питання щодо проведення такої експертизи.

На переконання колегії суддів, питання «Чим відрізняється статус прокурора окружної прокуратури від статусу судді, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами?», «Чому Міністерством фінансів України запроектовано різні розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які застосовується для визначення посадового окладу» не стосуються надання заздалегідь зафіксованої та задокументованої інформації у розумінні Закону № 2939, а є фактично зверненням до Міністерства фінансів України щодо тлумачення положень законодавства України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо того, що запитувана позивачем інформація не є публічною у розумінні статті 1 Закону №2939, відтак по суті Міністерство фінансів України не зобов`язано було надавати таку інформацію.

На питання позивача «За яким реєстраційним номером зареєстровано мій запит від 15.09.2020 року; Яким підрозділам, працівникам доручено розгляд мого запиту від 15.09.2020 року» відповідачем надано розгорнуту відповідь із зазначенням безпосереднього виконавця, прізвища, ініціалів, номеру телефону працівника Мінфіну, який готував лист, індекс структурного підрозділу, який підготував документ, та вхідний номер запиту ОСОБА_1 - ЗПІ/824.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем було порушено порядок надання відповіді на запит про публічну інформацію, а саме відсутність мотивованої відповіді щодо підстав нененадання відповідної інформації, у зв`язку з чим Міністерство фінансів України діяло не у межах та не у спосіб передбачений законодавством України.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, підстави для перерозподілу судових витрат в межах даної справи - відсутні.

На переконання колегія суддів не підлягають задоволенню доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та підтримані в судовому засіданні щодо необхідності, на підставі п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України закриття провадження у справі в частині задоволених вимог ОСОБА_1 у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду, адже ОСОБА_1 не вважає надану відповідь поновленням своїх прав та заперечував проти закриття провадження у справі в частині позовних вимог, більше того, колегія суддів, в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в той час як надана відповідачем 06.06.2021 року відповідь № 08040-11-10/17689 не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

Я.Б.Глущенко

Повний текст виготовлено 03 серпня 2021 року.