Справа № 420/19/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/19/21

Головуючий в І інстанції: Токмілова Л.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 14.04.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецька І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкової вимоги, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-8305-54 від 06.11.2020 року про сплату недоїмки у розмірі 6191,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 28.09.2001 року на підставі рішення Одеської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Також позивач вказав, що з 11.12.2017 року він був взятий на облік в контролюючих органах як фізична особа-підприємець (спрощена система оподаткування з групи) та перебував на такому обліку до 07.03.2019 року, тобто до часу припинення діяльності в якості фізичної особи-підприємця. Позивач вказував на те, що з моменту взяття на облік як фізичної особи-підприємця по день подання позову до суду першої інстанції він вчасно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із розрахунку отримання мінімальної заробітної плати та будь-яка заборгованість у нього відсутня. У підтвердження вказаних доводів позивач надав квитанції та платіжні доручення банківських установ. Позивач вважає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області протиправно визначено до сплати суму єдиного внеску, оскільки за спірний період він сплачував зазначений збір.

Позивач стверджує, що види діяльності як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність співпадають, а тому не виникає обов`язку подання звітності як ФОП та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. В протилежному випадку, визначення обов`язку сплачувати єдиний внесок і як фізичною особою-підприємцем і як самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, не відповідає меті справляння такого збору та призводить до подвійної її сплати.

З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що самозайняті особи сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід чи ні.

Апелянт зазначив, що відповідно до відомостей, які містяться в інформаційній системі органу доходів і зборів у період з 2018-2020 років у позивача в ІКП по єдиному внеску рахується заборгованість, зокрема: за 2018 рік 515,15 грн., за 2019 рік 2437,90 грн., за 2020 рік 6191,56 грн.

Головне управління ДПС в Одеській області вважає, що з огляду на зазначене, враховуючи наявність у позивача заборгованості з єдиного внеску, і було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-8305-54 від 06.11.2020 року, яка є законною та скасуванню не підлягає.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2001 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1012.

11.12.2017 року позивача взято на облік як фізичну особу-підприємця, як платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру № 001 від 11 січня 2018 року за основним видом економічної діяльності 69.10. діяльність у сфері права.

07.03.2019 року діяльність ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця припинена, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 07 березня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області, та відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28 грудня 2020 року.

Також встановлено, що 18.05.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято рішення №, яким на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску застосовано до позивача штраф у розмірі 500,35 грн. за період з 22.01.2019 року по 15.04.2019 року та нарахована пеня в сумі 143,42грн., у загальному розмірі 643,77 грн. за період з 22.01.2019 року по 15.04.2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 18.05.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 500,35 грн. та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску в сумі 143,42грн., у загальному розмірі 643,77 грн. за період з 22.01.2019 року по 15.04.2019 року.

06.11.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8305-54 в розмірі 6191 грн. 56 коп. у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2020 року.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про протиправність оскаржуваної вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з огляду на доведеність позивачем належними та допустимими доказами виконання ним обов`язку щодо сплати ЄСВ.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та таким, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлено нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 2 Закону №2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Положеннями пунктів 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ передбачено, що платниками єдиного внеску є також: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами пункту 178.1 статті 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно з статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 178.2 статті 178 Податкового кодексу України доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування, а також самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Як встановлено в ході розгляду справи, до 07.03.2019 року ОСОБА_1 перебував на обліку в контролюючих органах як фізична особа-підприємець (спрощена система оподаткування). В подальшому позивач перебував на обліку лише як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Згідно п. 65.2 ст. 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Єдиного Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Відповідно до п.п. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа (якою, в тому числі, є і фізична особа-підприємець). Так само, не передбачена можливість податкового обліку без державної реєстрації підприємницької діяльності самозайнятої особи, що здійснюється виключно за волевиявленням (заявою) такої особи, шляхом внесення до Єдиного Державного реєстру відповідних записів.

В даному випадку обставини протиправності подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа вже вставлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 року по справі № 420/4464/19, а тому повторному доказуванню не підлягають, в силу положень ч. 4 ст. 78 КАС України.

Згідно даних ІКП платника податків станом на 31.12.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску у позивача відсутня.

У своєму відзиві відповідач посилався на те, що за позивачем рахується борг зі сплати єдиного внеску за 2019 рік в сумі 2437,90 грн. та за 2020 рік в сумі 6191,56 грн.

В свою чергу, позивач заперечував наявність будь-якого боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та у підтвердження вказаних доводів надав докази сплати у спірні періоди сум єдиного внеску.

Так, з наданих позивачем копій квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» вбачається сплата позивачем ЄСВ за 2019 рік, а саме:

- № 0.0..1 від 15.04.2019 року в сумі 2760 грн. за 1 квартал 2019 року (з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року);

- № 0.2.1 від 16.07.2019 року в сумі 2755 грн. за 2 квартал 2019 року ( з 01.04.2019 року по 30.06.2019 року);

- № 0.0.149789862.1 від 18.10.2019 року в сумі 2760 грн. за 3 квартал 2019 року (з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року);

- № 0.0..1 від 17.01.2020 року в сумі 2780 грн. за 4 квартал 2019 року (з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року).

Сплата ЄСВ за 2020 рік підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 15 квітня 2020 року про сплату ЄСВ в сумі 2090 грн. за період січень-лютий 2020 року, № N11FB3541М від 16 жовтня 2020 року про сплату ЄСВ в сумі 3180 грн. за період з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року.

На момент винесення спірної вимоги строк сплати ЄСВ за період з 01.10.2020 року по 31.12.2020 року не настав. Однак, в подальшому позивачем було надано докази сплати ЄСВ і за вказаний період в суму 3350 грн. згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0. від 15 січня 2021 року.

Також позивач вказував на те, що у березні, квітні та травні 2020 року він скористався правом на звільнення від сплати ЄСВ на підставі п. 9 прим. 10 розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно п. 9 прим. 10 розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI, тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, з урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2020 рік та будь-яка заборгованість у позивача за вказаний період відсутня.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

З огляду на сплату позивачем у спірний період єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування наданого Законом № 2464-VI права на тимчасове звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8305-54 в розмірі 6191 грн. 56 коп.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 05.08.2021 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька