Справа № 460/9159/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/9159/20 пров. № А/857/9837/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Сеника Р.П., Макарика В.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року (головуючого судді Нор У.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі №460/9159/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про зобов`язання вчинення певних дій, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.12.2020 звернувся в суд з позовом до Міністерства соціальної політики України в якому просить:

на підставі абзаців 3-14 та 20-23 позовної заяви визнати факт порушення конституційних прав позивача;

на підставі доказів наведених у абзацах 3-15 позовної заяви визнати факт піддання позивача дискримінації;

на підставі доказів наведених у абзацах 3-15 та враховуючи аргументи абзаців 16-17б позовної заяви визначити факт порушення права «законних очікувань» заснованих на нормах національного права вказаних у абзацах 9-10.5 позовної заяви;

на підставі доказів наведених у абзацах 3-15 позовної заяви та враховуючи аргументи абзаців 16-17б позовної заяви визначити факт порушення права позивача на мирне володіння майном заснованого на міжнародних нормах права, зокрема передбачених у додатку до Конвенції з прав людини - Стаття 1 Протоколу 1;

зобов`язати Мінсоцполітики виплатити позивачу соціальну допомогу за період дії карантину плюс один місяць після завершення починаючи з липня 2020 року в якому вона перестала надходити на підставі викладених у абзацах 3-12в позовної заяви доводах у розмірі триста дев`яносто чотири гривні 00 копійок за кожен місяць починаючи з липня 2020 плюс один місяць після повного завершення карантину (тобто вже не менше ніж за сім місяців з урахуванням абзацу 6а позовної заяви, у сумі дві тисячі сімсот п`ятдесят вісім гривень 00 копійок);

стягнути на користь позивача моральну шкоду з Держави України у особі Державна казначейська служба України (Адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6 Код ) за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на користь позивача з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у розмірі Двісті двадцять п`ять тисяч гривень у відповідності, до доданої заяви про відшкодування моральної шкоди - Додаток 4;

відшкодувати позивачу та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України (Адреса:м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, 01601; Код ) на користь позивача судові витрати у відповідності до Орієнтовного розрахунку розміру судових витрат доданого до позовної заяви у додатку 5, у розмірі п`яти тисяч триста тридцяти п`яти гривень.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що судом вказані факти, які не були предметом розгляду по суті та він як позивач не наводив цих фактів та не підтверджував їх доводами та доказами у своїй позовній заяві та не визначав їх як підстави для позову з метою отримання судового захисту. Судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог за відсутності відзиву відповідача, чим грубо порушено норми процесуального права - принцип змагальності сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №460/9159/20 та ухвалою суду від 15.06.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з січня 2020 року по липень 2020 року виплачувалася державна допомога малозабезпеченим сім`ям у розмірі 394,00 грн. (аркуші справи 35-42).

30.08.2020 позивач, у зв`язку із припиненням виплати державної допомоги малозабезпеченим сім`ям звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації щодо призначення та виплати такої допомоги з липня 2020 року.

Листом від 10.09.2020 №05-08/2636 Управління повідомило про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.07.2020, у зв`язку із перевищенням середньомісячного сукупного доходу (аркуші справи 16-17).

Вважаючи відмову в наданні соціальної допомоги протиправною та такою, що порушує його конституційні права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі по тексту - Закон №1768-ІІІ в редакції чинній на момент призначення позивачу державної соціальної допомоги) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

В розумінні статті 1 Закону №1768-ІІІ, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї;

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону №1768-ІІІ, середньомісячний сукупний дохід сім`ї - обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. До сукупного доходу сім`ї не враховується грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час здійснення зазначених заходів.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», врегульовано Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (далі - Порядок №250).

Пунктом 2 Порядку №250 визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Закону №1768-III та пункту 20 Порядку №250 зазначено, що державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Відповідно до пункту 14 Порядку №250, Розмір соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, що затверджується Мінсоцполітики, Мінекономіки, Мінфіном, Держстатом, МОНмолодьспортом.

Згідно з пунктом 15 Порядку №250, розмір соціальної допомоги визначається з урахуванням рівня забезпечення прожиткового мінімуму.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягни встановленого законом пенсійного віку. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Стаття 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачає, що у 2020 році рівень забезпечення прожиткового мінімуму для призначення допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення становить: для працездатних осіб - 25 відсотків; для дітей: з 1 січня 2020 року - 85 відсотків, з 1 липня - 130 відсотків; для осіб, які втратили працездатність, та осіб з інвалідністю -100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

Відповідно до статті 7 «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня -1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Відповідно до підпункту 5.3. пункту 5 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Держкомстату, Мінфіну, Мінпраці, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15.11.2001 №486/202/524/455/3370, до сукупного доходу сімей (одержувачів) входять: стипендії, пенсії, допомога.

Загальна сума сукупного доходу одержувачів допомоги включає в себе суму всіх доходів кожної особи, яка враховується при наданні допомоги, визначених на підставі наданих документів за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням соціальної допомоги, якщо інше не передбачене законодавством. Середньомісячний сукупний дохід усіх осіб, які враховуються при наданні допомоги, провадиться шляхом ділення загальної суми сукупного доходу одержувачів допомоги на 6, якщо інше не передбачене законодавством (п. 9.1, 9.3 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Держкомстату, Мінфіну, Мінпраці, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Державного комітету молодіжноїполітики, спорту і туризму України від 15.11.2001 №486/202/524/455/3370).

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» затверджено Порядок обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги (надалі - Порядок №632).

Вказаною постановою внесено зміни до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003.

Відповідно до пункту 9 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (Порядок №250), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 632 (в чинній редакції на момент звернення позивача, а саме в редакції від 24.07.2020), середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів малозабезпеченої сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців. Шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (далі - період, за який враховуються доходи). Середньомісячний сукупний дохід малозабезпеченої сім`ї для призначення державної соціальної допомоги визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку №632 (в чинній редакції на момент звернення позивача, а саме в редакції від 24.07.2020), до середньомісячного сукупного доходу враховуються такі доходи: пенсія, щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці; соціальні виплати, які призначаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), у тому числі житлова субсидія та пільги на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива та скрапленого газу.

Отже, з 01.07.2020 при розрахунку державної соціальної допомоги до середньомісячного сукупного доходу включається розмір житлової субсидії та пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

З 01.07.2020 року для працездатних осіб розмір прожиткового мінімуму для нарахування державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям становить 549,25 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при обчисленні сукупного доходу ОСОБА_1 враховуються доходи одержані ним протягом шести місяців, які становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначення державної соціальної допомоги.

Відповідно до матеріалів справи, доходи ОСОБА_1 за ІV квартал 2019 року і І квартал 2020 року становлять: компенсація непрацюючій працездатній особі на догляд за особою з інвалідністю 1 групи в сумі 202, 73 грн. та розмір житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 11793,69 грн. (аркуші справи 16-17).

Отже, середньомісячний сукупний дохід позивача становить 1999,35 грн ((202,73 грн. + 11793,69):6), що перевищує рівень прожиткового мінімуму для нарахування державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Колегія суддів зазначає, що Порядок обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632 є чинним не скасований та підлягає застосуванню на всій території України.

Суд не бере до уваги посилання позивача на прикінцеві положення Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» про те, що виплата державної соціальної допомоги продовжується без подання необхідних документів на період здійснення заходів щодо запобіганню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позаяк підставою відмови у надання вказаної допомоги стало перевищення середньмісячного сукупного доходу сім`ї, а не відсутність звернення позивача з заявою з необхідним пакетом документів для виплати зазначеної допомоги.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доводи апелянта, що судом вказані факти, які не були предметом розгляду по суті та він як позивач не наводив цих фактів та не підтверджував їх доводами та доказами у своїй позовній заяві та не визначав їх як підстави для позову з метою отримання судового захисту та про відсутність відзиву на позовну заяву є спростованими, оскільки суд правильно визначив предмет позову, вказав фактичні обставини справи та на підставі наявних доказів розглянув справу по суті заявлених вимог до відповідача.

Колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерства соціальної політики України виплатити ОСОБА_1 соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за період карантину плюс один місяць після його завершення, починаючи з липня 2020 року на загальну суму 2758, 00 грн. відмовлено правомірно та решта позовних вимог є похідними від них, а тому відсутні підстави для задоволення таких.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких в задоволенні позову відмовлено, доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №460/9159/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.П. Сеник

В.Я. Макарика