Справа № 620/4941/21
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року Чернігів Справа № 620/4941/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської районної ради Чернігівської області про визнання дій протизаконними та стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської районної ради Чернігівської області, в якому просить:

- визнати дії щодо невиплати середньої заробітної плати відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» протизаконними та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачений середній заробіток за період з 16.03.2021 по 08.06.2021;

- визнати дії щодо не нарахування та не сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по виплатах середнього заробітку за період з 08.12.2020 по 08.06.2021 незаконними та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по виплатах середнього заробітку за період з 08.12.2020 по 08.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач безпідставно припинив виплату середньої заробітної плати на період працевлаштування та не сплатив страхові внески за період з 08.12.2020 по 16.03.2021.

Суд ухвалою від 17.05.2021 відкрив провадження у справі та призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановив відповідачу 15-денний термін, з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позов.

Представник відповідача у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні похову відмовити. Зазначив, що 17 березня 2021 року позивач досяг 60-ти річного віку. З дати досягнення позивачем 60-ти річного віку відповідач припинив йому виплату середньої заробітної плати. Щодо сплати єдиного внеску вказав, що оскільки строк повноважень позивача закінчився 8 грудня 2020 року, а середня заробітна плата не є базою нарахування єдиного внеску відповідач не нараховував та не сплачував єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму середньої заробітної плати.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній наголошує, що право на пенсійне забезпечення не обмежує право на працю, а тому підставою для зменшення строку виплат може бути тільки працевлаштування. Щодо несплати страхових внесків вказує, що час, коли колишній депутат не працював у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи за якою позивач працював до обрання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

08.12.2020 розпорядженням голови Городнянської районної ради Чернігівської області №11о.с. «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови районної ради» звільнено ОСОБА_1 з посади заступника голови районної ради.

Рішенням Чернігівської районної ради Чернігівської області від 10.12.2020 «Про реорганізацію Городнянської районної ради Чернігівської області шляхом приєднання до Чернігівської районної ради Чернігівської області» був розпочатий процес припинення юридичної особи Городнянської районної ради Чернігівської області () шляхом реорганізації через приєднання до Чернігівської районної ради Чернігівської області.

11.12.2020 позивач звернувся до Чернігівської районної ради, як правонаступника Городнянської районної ради, із заявою про здійснення йому виплат середньої заробітної плати відповідно до ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Так, Городнянська районна рада за рахунок коштів бюджету Чернігівського району здійснила виплату середньої заробітної плати за період з 09.12.2020 по 16.03.2021 у загальній сумі 51 954,55 грн (з урахуванням ПДФО та військового збору).

При цьому, 17.03.2021 позивач досяг 60-ти річного віку. З дати досягнення позивачем 60-ти річного віку відповідач припинив йому виплату середньої заробітної плати та не сплативши єдиний внесок.

Позивач вважає такі дії протиправними, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада), в тому числі і голови, як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-IV (далі - Закон №93-IV), який також встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

Абзацом 1 частини першої статті 33 Закону №93-IV встановлено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

Відповідно до абзаців 1-2 частини другої статті 33 Закону №93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Гарантії для працівників, обраних на виборні посади, також встановлені статтею 118 КЗпП України, за приписами якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, приведеними вище нормами права встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади).

Тобто, у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Отже, законодавець гарантує колишньому депутату місцевої ради збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

В той же час, з огляду на зміст положень ч.2 ст.33 Закону, підставами для припинення виплат середньої заробітної плати окрім працевлаштування колишнього депутата місцевої ради в період гарантованого 6-ти місячного терміну для працевлаштування, є виникнення права на пенсійне забезпечення.

Як вбачається з копії паспорта позивача, останній 17.03.2021 отримав право на пенсію за віком, а тому, з настанням зазначеної обставини у відповідача відпали підстави для продовження виплат позивачу середньої заробітної плати відповідно до ч.2 ст.33 Закону.

Міркування позивача, що оскільки на день звернення до відповідача він не мав права на пенсійне забезпечення, то відповідно, незважаючи на виникнення в подальшому підстав для припинення виплат, йому в будь-якому разі має бути виплачена середня заробітна плата за весь 6-ти місячний період - не ґрунтується на Законі та є помилковою.

Суд зазначає, що встановлений Законом 6-ти місячний строк грошових виплат є гарантією депутата протягом певного проміжку часу до моменту працевлаштування або отримання права на соціальні виплати передбачені чинним законодавством, фактично, забезпечити себе фінансовими засобами для існування.

З огляду на вказане, підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачений середній заробіток за період з 16.03.2021 по 08.06.2021 об`єктивно відсутні.

Що стосується нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Базою нарахування единого внеску для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Оскільки строк повноважень позивача закінчився 08.12.2020, а середня заробітна плата не є базою нарахування єдиного внеску, відповідач не нараховував та не сплачував єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму середньої заробітної плати.

У Рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Тобто, роботодавець має нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок на суми заробітної плати, отриманої працівником в ході виконання трудових обов`язків або інших винагород, передбачених чинним законодавством, отриманих працівником в межах трудових відносин.

Отже, відповідач не зобов`язаний нараховувати та сплачувати за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по виплатах середнього заробітку за період з 09.12.2020 по 16.03.2021.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської районної ради Чернігівської області про визнання дій протизаконними та стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Чернігівської районної ради Чернігівської області про визнання дій протизаконними та стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повне рішення суду складено 04.08.2021.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Чернігівська районна рада Чернігівської області (вул. Шевченка, 48, м.Чернігів, Чернігівська область, 14027, ).

Суддя Л.О. Житняк