Справа № 420/9237/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9237/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення в частині визначення проценту розрахунку пенсії при здійсненні її перерахунку, обмеження її максимальним розміром, а також зобов`язання вчинити дії вирішив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, позовом ОСОБА_1 , до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке викладене в листі від 13.05.2021 №7697/7668/С-02/8-1500/21 про проведення з 13.12.2019 перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині визначення проценту розрахунку пенсії у розмірі 60% від суми заробітної плати та обмеження її максимальним розміром.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 13.12.2019, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Одеської області від 06.03.2020 №327 без обмеження максимального розміру пенсії, а також виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час та з урахування раніше проведених виплат.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач вважає, що відповідач, здійснюючи перерахунок призначеної пенсії у розмірі меншому ніж 90% від розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді та обмежуючи виплату пенсії максимальним розміром, порушує його конституційне право на соціальний захист.

Посилаючись на те, що при перерахунку пенсії необхідно застосовувати норми, що регулюють призначення пенсії, які діяли на момент такого призначення, а також на те, що нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, позивач вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими. Так само, на думку позивача, дія положень щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються з 1 січня 2016. Застосування відповідачем при здійсненні перерахунку положень чинних законів на момент перерахунку суттєво обмежує та звужує зміст та обсяг його соціальних прав.

(б) Позиція відповідача

06.07.2021 відповідач подав відзив на позов, в якому заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

В обґрунтування відзиву зазначав, що відповідно до рішення суду відповідач призначив пенсію позивачу у розмірі 90% від суми заробітної плати. Обмеження граничного розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, відповідач застосував відповідно до чинного на момент перерахунку законодавства.

На думку відповідача, при перерахунку пенсії необхідно застосовувати ту норму, яка є чинною на момент здійснення перерахунку, а не ту, що була чинною на момент виходу на пенсію або за рішенням суду, яке було ухвалене на підставі інших довідок та за інших умов. Тобто на момент звернення позивача перерахунок пенсії працівникам прокуратури здійснюється на підставі чинної ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 №911-VIII та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 №1774-VIII, які повністю кореспондуються між собою.

Відповідач вважає, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсії положень ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, який втратив чинність на момент перерахунку, призведе до непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії законів у часі.

(в) Відповідь на відзив

У відповідь на аргумент відповідача про здійснення перерахунку у розмірі 90 % позивач стверджує, що дана обставина не відповідає дійсності. Адже відповідно до листа відповідача від 13.05.2021 відповідач сам вказує , що перерахунок зроблений із застосуванням 60%.

Позивач вважає, що відмова у проведенні перерахунку пенсії на підставі та у порядку, визначеному у Законі, чинному на момент призначення пенсії, є втручанням у його майнові права в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

16.06.2021суд письмовою ухвалою відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 06.12.2006 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% відповідних сум від середнього заробітку, що підтверджується протоколом № 15169 від 05.02.2007 року.

27.05.2020 Одеський окружний адміністративний суд у справі №420/2925/20 рішенням задовольнив позовні вимоги позивача частково: визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у здійсненні перерахунку пенсії за вислугою років; зобов`язав пенсійний орган здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, що становить 33606,72 грн. на підставі довідки Прокуратури Одеської області №327 від 06.03.2020 з урахуванням раніше проведених виплат.

У вказаному рішенні суд зробив висновок про те, що з 13.12.2019 - з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р (ІІ)/2019 у ЗУ « Про прокуратуру» №1697-VII відстуня вимога про необхідінсть визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури КМУ. Підставою для проведення перерахунку є надання позивачем довідки до пенсійного органу (а.с.21-25).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 у справі 420/2925/20 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року змінено, шляхом виключення з його мотивувальної та резолютивної частин висновків суду про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати, що становить 33 606,72 грн. (а.с.26-31).

30.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №420/2925/20 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 щодо проведення перерахунку, зазначивши, що такий перерахунок має бути проведений у розмірі 90% від суми заробітку вказаної у довідці прокуратури Одеської обласної прокуратури від 06.03.2020 №327 та без обмеження граничним розміром (а.с.15).

13.05.2021 відповідач у листі №7697-7668/С-02/8-1500/21 повідомив, що пенсію перерахував із заробітної плати 33606,72 грн., та з 13.12.2019 року складає 20164,03 (33606,72*60%). Таким чином, розмір пенсії з застосуванням обмежень до виплати з 13.12.2019 встановлено на рівні 16380,00 грн., з 01.07.2020-17120,00 грн., з 01.12.2020-17690,00 грн. (а.с.17-18).

Разом з листом від 13.05.2021 відповідач надав розрахунок від 11.05.2021. З огляду на розрахунок суд встановив, що відповідач застосував процент розрахунку пенсії від заробітку у розмірі 60% та застосував обмеження граничним розміром ( а.с. 20).

Відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах пенсійної справи від 11.05.2021 на виконання вказаного рішення суду відповідач здійснив перерахунок пенсії, застосовуючи 60% від заробітку та обмежив її граничний розмір десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

За змістом спірних правовідносин для їх вірного врегулювання, дослідженню підлягають два правові питання: щодо можливості виплати позивачу пенсії в розмірі 60% суми місячної заробітної плати, а також наявності підстав для обмеження її максимальним розміром.

Щодо першого питання про правомірність застосування відповідачем 60% від суми місячної заробітної плати, суд застосовує такі правові норми.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Звертаючись до фактичних обставин справи, на час призначення позивачу пенсії у 2006 році пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII. Відповідно до ч.1 цієї статті прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Позивач вказує та відповідачем не заперечується, що на момент призначення йому пенсії у 2006 йому була призначена пенсія в розмірі 90% суми місячного чинного заробітку.

В подальшому, з 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, в зв`язку з чим вважається таким, що втратив чинність, Закон України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру», крім, в тому числі, частини першої статті 49 Закону України №1697-VII «Про прокуратуру» (підпункт 1 пункту 3 Розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України №1697-VII «Про прокуратуру»), правову оцінку якій буде надано далі по тексту.

Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (в редакції станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії 07.11.2020) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Саме на підставі вказаних положень чинного законодавства, відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії встановлено розмір пенсії 60 відсотків.

Слід звернути увагу, що вищевказаний перерахунок став можливим внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7 р(II)/2019: ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 підлягає застосуванню в первинній редакції:

«Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

В даній справі по суті розглядаються правовідносини, які виникли внаслідок такого перерахунку.

При вирішенні даного спору головним питанням для суду є можливість застосування норми ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, яка втратила чинність станом на дату проведення перерахунку, здійсненого відповідно до норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

В даному випадку позивач, бажаючи реалізувати своє право на перерахунок пенсії, звернувся до органу ПФУ з довідкою про розмір його заробітної плати, яку складено відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 та ст. 81,86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII із складовими, які є відмінними від тих, на підставі яких визначався розмір його пенсії при призначенні та перерахунках здійснених в період чинності Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII.

Важливим є врахування, що розмір пенсії прокурора перебуває у прямій залежності від його заробітної плати, тобто бази обрахунку, яка Законами України від 05.11.1991 № 1789-XII та від 14.10.2014 № 1697-VII встановлювалася по різному.

Згідно з частиною першою статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Законом України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 не було визначено розмір посадового окладу прокурорів і повноваження щодо його визначення були надані Кабміну України.

На виконання своїх повноважень Кабмін України постановою від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» затвердив схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Згідно з частиною першою статті 81 Закону України №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами першою та третьою статті 81 Закону України №1697-VІІ визначено структуру заробітної плати відповідно до якої заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Вищенаведене підтверджує, що приписами частини першої статті 49 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 встановлено інші складові заробітної плати прокурів, без визначення розміру посадового окладу, повноваження щодо визначення якого надані Кабміну України, у межах яких прийнято постанову №505, яка визначила відповідні розміри посадових окладів.

Згідно з пунктом 1 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі - Закон №113), визнано такими, що втратили чинність норми Закону України «Про прокуратуру» у редакції 1991 року, у тому числі частина перша статті 49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.

Суд звертає увагу на висновки сформовані в рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, а саме, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

За таких умов, позивач має право отримувати пенсійні виплати обраховані із суми заробітної плати прокурорів, встановленої чинним Законом України № 1697-VII.

Реалізуючи своє право перерахунку пенсії на підставі норм чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, позивач помилково вважає можливим застосування ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.

Таким чином, суд відхиляє аргумент позивача, що відсоткове значення розміру пенсії є незмінним та має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії станом на дату її призначення. Адже за обставинами даної справи відбулося припинення дії одного Закону шляхом заміщення його іншим, який в цілому почав по іншому регулювати відносини, в тому числі, які пов`язані із визначенням заробітної плати прокурорів та їх пенсійним забезпеченням.

На думку суду, позивач помилково посилався на практику Верховного Суду у справі №240/5401/18, оскільки вона забезпечувала регулювання правовідносин, що стосувалися військовослужбовців, та які виникли при внесенні змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 2262-XII.

За аналогічних підстав необґрунтованими є посилання позивача на висновки Верховного Суду у справі №308/11498/16, оскільки в цій справі досліджувалося питання зменшення відсоткового розміру пенсії через внесення змін саме до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, як єдиного нормативно правового акта, що діяв як на момент призначення пенсії, так і її перерахунку.

Крім того, слід зазначити, що ч.1 статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Конституційний Суд України у абзаці другому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 16.10.2007 №8-рп/2007 зазначив, що гарантована частиною першою статті 24 Конституції України рівність громадян перед законом означає рівну для всіх обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому законі встановлені.

Тобто, гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 14), Протоколі №12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).

Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно із Законом України від 14.09.2006 №137-V передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Таким чином, суд робить висновок, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсійної виплати позивачу положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії законів у часі.

В силу пункту 3 частини першої статті 1 Закону України від 06.09.2012 №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Отже, застосування при обчисленні пенсії позивача з 01.10.2020 положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати виходячи з 90% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності перед законом та суперечитиме приписам статті 24 Конституції України.

Також суд відхиляє аргументи позивача про звуження його соціальних права та вважає невірним при цьому його посилання на ч.3 ст. 22 Конституції України , відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, застосування у спірних відносинах положень частини другої статті 86 Закону №1697-VII не суперечить приписам статті 22 Основного Закону України, адже обсягом набутого права позивача є конкретний матеріальний (грошовий) вираз пенсійної виплати, що за обставин цієї справи внаслідок здійснення спірного перерахунку не зменшився через встановлення позивачу пенсії в розмірі 60% суми його місячної заробітної плати за аналогічною посадою.

Таким чином, суд робить висновок про законність дій відповідача при здійснення перерахунку пенсії позивачу з застосуванням 60% суми заробітку.

Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, то дане правове питання слід вирішити з урахуванням наступних правових норм та позиції суду.

Враховуючи, що перерахунок пенсії позивачу слід здійснювати відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, то аналізу підлягають обмеження виплати пенсії максимальним розміром встановлені саме даним законом.

В контексті неможливості застосування до позивача обмеження його пенсії максимальним розміром, позивач невірно робить посилання на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VІ, оскільки даним Законом зміни пов`язані із обмеженням виплати пенсії прокурорів максимальним розміром внесено саме до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, який в цій частині втратив чинність.

Відповідно до чинної редакції на момент здійснення перерахунку абз. шостого ч.15 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру»: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

На час розгляду даної справи, вказана норма Закону не визнана у встановленому законом порядку неконституційною.

Таким чином, суд робить висновок, що застосовуючи обмеження та встановлюючи максимальний розмір пенсії позивача, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

VI. Судові витрати

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи, що відповідач не поніс впродовж розгляду справи судових витрат, суд не здійснює їх розподіл.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.Я. Бойко

.