Справа № 200/8357/19-а
Суддя: Гусак М.Б.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 серпня 2021 року

Київ

справа №200/8357/19-а

адміністративне провадження №К/9901/36437/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

суддя-доповідач Гусак М. Б.,

судді Гімон М. М., Усенко Є. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року (суддя Хохленков О. В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року (судді Гаврищук Т. Г., Арабей Т. Г., Сухарьок М. Г.) у справі № 200/8357/19-а за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Державного підприємства «Селидіввугілля» про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі,

УСТАНОВИЛА:

Головне управління ДФС у Донецькій області звернулося до суду з позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу у сумі 4 065 811,43 грн за рахунок майна Державного підприємства «Селидіввугілля», що перебуває в податковій заставі.

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 1 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовив.

Головне управління ДПС у Донецькій області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2020 року відкрито касаційне провадження, ухвалою від 8 липня 2021 року - справу призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що справу слід передати згідно з частиною п`ятою статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на касаційний розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Серед основних засад судочинства, стаття 129 Конституції України визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні за змістом положення містять стаття 14 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», пункт 7 частини третьої статті 2 та стаття 13 КАС України.

Статтею 328 КАС України визначаються загальні правила реалізації права касаційного оскарження в порядку здійснення адміністративного судочинства. Серед іншого, вказана норма встановлює коло осіб, які мають право на оскарження судового рішення, види судових рішень, що можуть бути оскаржені та підстави для такого оскарження.

Згідно з частиною першою цієї норми, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, КАС України містить випадки особливого регулювання позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, наприклад окремих категоріях термінових справ, та неможливість (заборону) оскарження судових рішень апеляційного суду.

До таких, на момент подання позовної заяви у справі, відносилися справи за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень щодо: 1) зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків; 2) підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків; 3) надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі; 4) зобов`язання керівника підприємства провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, які перебували або перебувають під митним контролем чи використовувалися цим підприємством разом із товарами, які були поміщені у відповідний митний режим; 5) стягнення коштів за податковим боргом; 6) зобов`язання платника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на орган доходів і зборів.

Предметом спору у даній справі є вимога про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі (пункт 3 частини першої статті 283 КАС України).

Терміновість розгляду (необхідність негайного вирішення) справ, зокрема, пов`язаних з питаннями надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, зумовлена безумовним, безспірним характером та першочерговістю виконання такого обов`язку платником податку перед іншими неподатковими обов`язками, крім випадків, передбачених законом (статтею 36 ПК України).

Заявами по суті у зазначеній категорії справ є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив) (частина перша статті 269 КАС України).

За змістом чинного процесуального регулювання розгляд справ, наведених в переліку статті 283 КАС України, має здійснюватися в позовному провадженні незалежно від того, чи дотримуються строки, встановлені для розгляду цих термінових справ.

Рішення суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду таких справ набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені (частина третя статті 272 КАС України).

Правило частини третьої статті 272 КАС України встановлене законом, зокрема, для виборчих справ, справ про притягнення до адміністративної відповідальності, справ, вимоги в яких перераховані у статті 283 КАС України. Воно не містить, на погляд колегії суддів, винятку для справ цієї категорії, які б могли бути розглянуті з порушенням спеціальних приписів щодо порядку їх розгляду; наведений вище припис не викликає складності у сприйнятті, воля законодавця викладена однозначно та направлена на обмеження права на касаційне оскарження (встановлено фільтр) для оскарження судових рішень апеляційного суду у певних категоріях справ, як і в перерахованій у статті 283 КАС, незалежно від того чи були дотримані судами попередніх інстанцій вимоги стосовно порядку їх розгляду.

Єдиним, за встановленого регулювання, критерієм при з`ясуванні можливості касаційного оскарження судових рішень апеляційного суду у справах за вимогою, зокрема податкового органу, є знаходження такої у переліку статті 283 КАС. Ніяких інших критеріїв, субсидіарних підстав чи умов закон не встановлює.

Порушення строку чи порядку розгляду справи не змінює сутність вимог (предмет спору), її категорію, не відкриває доступ до оскарження таких рішень у касаційному порядку.

Категорія справи залежить від предмета, суб`єктного складу учасників, але не від дотримання порядку розгляду; аналізована вимога чи спір про стягнення коштів за податковим боргом не перестають бути вимогою у справі за позовом податкового органу, які включені до переліку статті 283 КАС, оскарження рішення апеляційного суду за якими у касаційному порядку виключається.

Частиною другою статті 351 КАС України закріплено правило, за яким порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Можливі порушення процедури розгляду певної категорії справ не змінюють категорійність справ, обмеження та особливості розгляду, оскарження рішень в них, оскільки вони встановлені законом.

Скорочені строки для розгляду такої категорії спорів розраховані на безспірність вимог податкового органу, який перед зверненням до суду мав уже вимагати у боржника-платника податків сплати боргу, дотримався всіх процедурних вимог, встановлених Податковим кодексом, оскільки пред`явлення такої вимоги є наслідком попереднього узгодження податкових зобов`язань: або сам платник своєчасно задекларував свої грошові зобов`язання перед бюджетом, однак не сплачує, або такі зобов`язання нараховані платнику податковим органом, рішення якого платником податків безуспішно оскаржувалося в адміністративних судах всіх інстанцій протягом декількох років.

Усічені (скорочені) строки розгляду вимог, зокрема податкового органу, за змістом статті 283 КАС України є вимушеним «привілеєм», спеціальним правилом для захисту правопорядку, як і правило для цієї ж категорії вимог про остаточність рішення апеляційного суду. Недотримання вимог однієї частини норми права при розгляді аналізованої вимоги судами, не виключає застосування (дію) іншого припису права (частини третьої статті 272 КАС України) - про те, що рішення апеляційного суду за такими вимогами не оскаржується.

Таким чином, касаційний перегляд рішень, прийнятих апеляційним судом за наслідками перегляду справи у провадженнях за зверненням контролюючого органу щодо надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, чинним процесуальним законодавством не передбачений.

Надання можливості оскарження рішень апеляційного суду у справах, які розглядалися у позовному провадженні без дотримання скорочених строків, позбавлено будь-якого змісту, оскільки при розгляді за таких умов, порівняно з розглядом у межах скорочених строків, у судів було більше можливості для дослідження обґрунтованості підстав для звернення органів у порядку статті 283 КАС України та ухвалення правосудного рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Колегія суддів приходить до висновку про помилкове відкриття касаційного провадження у цій справі.

Водночас, стаття 339 КАС України не містить окремої підстави для закриття касаційного провадження, помилково відкритого за касаційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 3 жовтня 2018 року дійшла до правового судження, що наслідком помилкового відкриття касаційного провадження є його закриття.

За правилами частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Судові рішення у справах, вимоги за якими наведені у статті 283 КАС України, свідчать про суперечливість у сприйнятті суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду змісту регулювання, наведеного, зокрема у статті 283 та 272 КАС України.

Так, крім ухвал про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами на рішення апеляційного суду в цій категорії справ, є: ухвали про відмову у відкритті на підставі пункту 1 частини першої статті 333 КАС України (зокрема, у справах: № 520/7639/20, № 280/30/19, № 520/7639/20, № 1340/5920/18), ухвали про повернення касаційної скарги за пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (справа № 280/2993/19) висловлена позиція про можливість касаційного оскарження рішення апеляційного суду у справі за вимогою частини першої статті 283 КАС України, яка розглядалася в загальному порядку, без дотримання строків, встановлених наведеною вище нормою.

Крім того, під час розгляду справи № 810/2406/18, розгляд якої відкладено на 27 вересня 2021 року, пропозиція про закриття касаційного провадження у справі, предметом якої було стягнення коштів за податковим боргом, не набрала більшості голосів.

За усталеною практикою розгляду Великою Палатою Верховного Суду питань стосовно прийнятності справ на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України, наявність у справі виключної правової проблеми має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать, зокрема, такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

На переконання колегії суддів, ця справа містить виключну правову проблему, а тому наявні правові підстави передати її на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Виключна правова проблема у справі, яка передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду, полягає в тому чи може правозастосовча практика, зокрема Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо можливості оскарження рішення апеляційного суду, формуватися всупереч імперативній забороні на таке оскарження в законі.

Так, частиною третьою статті 272 КАС України встановлено, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Вимога, яка є предметом спору у цій справі, належить до вимог статті 283 КАС України, якою встановлено не лише перелік можливих вимог податкового органу, але й особливості їх розгляду.

Узагальнюючою ознакою таких вимог, на переконання колегії суддів, яка розглядає цю справу, є, як правило, безспірність вимог податкового органу, тривале невиконання податкових зобов`язань платником податку, необхідність оперативного прийняття заходів, направлених на припинення платником податків можливої неправомірної поведінки.

Так, у випадку, коли платник податків самостійно задекларував свої податкові зобов`язання, не вносив змін до відповідних декларацій, податкове зобов`язання є узгодженим.

Аналогічними є податкові зобов`язання, які нараховані податковими органами, у скасуванні рішень яких, оскаржених як в адміністративному, так і судовому порядку у всіх судових інстанціях, було відмовлено. На такий розгляд вже було витрачено багато державного ресурсу (часу, коштів).

Саме, ураховуючи такі обставини, редакція статей 283 та 272 КАС України виключала можливість касаційного оскарження судових рішень апеляційного суду в таких категоріях спорів.

Дана категорія справ є однією з найпоширеніших у практиці судів адміністративної юрисдикції. Здійснення касаційного провадження у цій категорії справ при забороні касаційного оскарження рішень апеляційного суду законом, створює неприпустиму невизначеність у спірних правовідносинах, незрозуміле ігнорування приписами частини третьої статті 272 КАС України, враження про необов`язковість закону, суперечливість правозастосування.

Керуючись статтями 346, 347 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Справу № 200/8357/19-а за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: М. Б. Гусак

М. М. Гімон

Є. А. Усенко