Справа № 743/788/21
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/788/21 Суддя (судді) першої інстанції: Яхно Ю.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.,

суддів Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участю секретаря Масловської К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1

на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2021 року

у справі № 743/788/21

за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1

про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - позивач) звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (надалі - відповідач), в якому просила суд:

- продовжити строк затримання до граничного терміну з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів).

Позовні вимоги мотивовані тим, що останнього, згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2020 у справі № 308/6667/20 затримано з поміщенням до ПТПІ терміном на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.01.2021 у справі № 743/6/21, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021, строк затримання відповідача продовжено до 10.07.2021. Відповідач не має документів, на підставі яких можливе його повернення до Народної Республіки Бангладеш, а також які посвідчують його особу. Позивачем були вжиті заходи щодо встановлення особи відповідача, зокрема ним надсилалися запити до Департаменту консульської служби МЗС України щодо ідентифікації та документування громадян Народної Республіки Бангладеш. Однак, на даний час відповіді на вищезазначені запити не надходили, особа відповідача не ідентифікована. У зв`язку з чим позивач просить продовжити строк затримання відповідача.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.07.2021 адміністративний позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з метою його ідентифікації на шість місяців. У решті позову - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.07.2021 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» максимальний строк затримання іноземців та осіб без громадянства становить 18 місяців. Відповідач зазначає, що вже перебував у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців у період з 27.07.2018 по 26.01.2020, на підтвердження чого надав довідку про тримання іноземця (особи) без громадянства у ПТПІ від 26.01.2020, а тому подальше його тримання у пункті тимчасового перебування іноземців є протиправним і не відповідає вимогам закону.

Також апелянт наголошував на тому, що він не перешкоджав ідентифікації своєї особи та надав позивачу копію свого паспорту. Наполягав на тому, що документи, які направляв позивач до компетентних органів, не відповідають визначеній законом формі.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 311 КАС України розглядає в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до положень статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтями 315, 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2020, яке набрало законної сили, відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.01.2021, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021, строк затримання відповідача продовжено до 10.07.2021.

Акредитовані дипломатичні (консульські) установи Народної Республіки Бангладеш, які здійснюють ідентифікацію громадян Народної Республіки Бангладеш та оформлення паспортних (будь-яких інших) документів, на території України відсутні.

З листів від 25.01.2021, 05.03.2021, 07.04.2021, 23.06.2021 вбачається, що позивач звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща передати до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща повторні звернення позивача щодо ідентифікації та документування затриманих в адміністративному порядку іноземців, у яких відсутні документи, що посвідчують особу, та які назвалися громадянами Народної Республіки Бангладеш. До переліку затриманих іноземців також було включено відповідача.

Однак на час подання позовної заяви, відповіді на вищевказані звернення позивача не надійшли.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт звернення відповідача, на момент розгляду справи, до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, котра потребує додаткового захисту.

Дані про те, що відповідач піддавався переслідуванням за расовими, етнічними, релігійними ознаками, чи політичним переконанням в країні походження в матеріалах справи також відсутні.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з метою продовження строку затримання відповідача.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, оскільки позивачем не було отримано інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, наявні підстави для продовження строку затримання відповідача на 6 місяців.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, то колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. До таких випадків належить, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» ідентифікація особи заходи, пов`язані із встановленням органами виконавчої влади особи заявника, який звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не має документів, що посвідчують його особу, або такі документи фальшиві.

Отже, ідентифікація є заходом, який здійснюється у разі відсутності документів, що посвідчують особу.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зазначена норма права містить дві альтернативні умови, кожна з яких може бути самостійною причиною неможливості ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити їх примусове видворення чи реадмісію.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визнаний в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року № 38/77 (далі Інструкція).

Згідно з п. 1 розділу VІ Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як раніше зазначалося, Чопський прикордонний загін Західного регіонального відділення ДПС України (умовна назва військова частина НОМЕР_1 згідно з п. 12 Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2005 року № 116) виконав всі умови, передбачені п. 1 розділу VІ Інструкції, з метою ідентифікації громадянина Фохрада ОСОБА_2 .

Так, 25.01.2021, 05.03.2021, 07.04.2021, 23.06.2021 позивач листами звертався до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща передати до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща повторні звернення позивача щодо ідентифікації та документування затриманих в адміністративному порядку іноземців, у яких відсутні документи, що посвідчують особу, та які назвалися громадянами Народної Республіки Бангладеш. До переліку затриманих іноземців також було включено відповідача - ОСОБА_1 .

Зазначені листи були направлені саме до Департаменту консульської служби МЗС України, оскільки на території України відсутнє акредитоване дипломатичне представництво або консульська установа країни походження іноземця Народної Республіки Бангладеш. Такі дії позивача відповідають вимогам абз. 3 п. 1 розділу VІ Інструкції.

Твердження відповідача про те, що позивачем не направлялись належні запити із долученням кольорових фотокарток та заповненими анкетами встановленого зразка, колегія суддів спростовує тим, що факт їх направлення було встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі № 743/6/21.

Щодо посилання апелянта на те, що він жодним чином не перешкоджав ідентифікації, а сприяв цьому, надавши позивачу копію свого паспорту, то колегія суддів зазначає, що копія паспорта не є тим документом, що посвідчує особу та не дає змогу достовірно ідентифікувати особу відповідача. До того ж в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у нього наявна лише копія паспорта, а місцезнаходження оригіналу паспорту йому не відоме.

Положення п.п. 9, 10 Інструкції передбачають, що приймання органами охорони державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон України іноземців для подальшого примусового видворення здійснюється після перевірки наявності дійсних документів на право перетинання державного кордону (паспортного документа або посвідчення особи на повернення).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ідентифікацію особи відповідача на даний час не можливо провести.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача, що викладені в апеляційніц скарзі, колегія суддів також враховує, що відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Сторони у справі підтверджують, що у відношенні громадянина Фохрада ОСОБА_2 раніше приймалося рішення про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, у зв`язку з чим він протягом 18 місяців перебував у пункті тимчасового перебування іноземців.

Разом з тим, у подальшому, після закінчення строку затримання відповідача, яке мало місце з 27 липня 2018 року до 26 січня 2020 року, останній 10 липня 2020 року повторно вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало в незаконному перетині кордону з України в Словаччину, що стало підставою для його затримання вдруге.

Колегія суддів наголошує на тому, що строк затримання іноземця, визначений ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначається не з сумарного часу всього тримання такого іноземця у ПТПІ протягом нелегального перебування особи в Україні, а саме підряд від дня затримання іноземця в установленому порядку до часу його ідентифікації.

Враховуючи, що 10.07.2020 виникли нові підстави для затримання громадянина Фохрада ОСОБА_2 , строк його перебування в пункті тимчасового перебування іноземців, встановлений абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», обчислюється з дня його нового затримання, тобто з 10.07.2020.

Колегія суддів зауважує, що підстави і мета затримання громадянина Фохрада ОСОБА_2 були перевірені Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області та визначені рішенням від 13.07.2020 у справі № 308/6667/20. Натомість у межах цієї справи предметом дослідження є наявність чи відсутність підстав саме для продовження строку його затримання.

Матеріали справи підтверджують вчинення міграційним органом активних дій для ідентифікації особи та отримання підтвердження від країни Бангладеш про достовірність інформації про особу та прохання про сприяння у поверненні такої особи.

Проте, на день звернення до суду з відповідним позовом про продовження строку затримання відповідача, відповіді на вказані запити не надходили.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що на час закінчення строку затримання відповідача, його особу не ідентифіковано з причин, передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України, що є підставою для часткового задоволення адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 про продовження строку затримання на шість місяців.

Посилання апелянта на рішення апеляційних адміністративних судів, колегією суддів відхиляються, оскільки згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не в рішеннях апеляційних судів.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені ст.ст. 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк