Справа № 640/1589/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1589/20 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить на підставі заяви про уточнення позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність ДПП щодо неналежного проведення службового розслідування, не здійснення перевірки фактів, викладених у скарзі, відсутність будь-якого реагування на скаргу, не виявлення та не усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, не вирішення питань відповідальності осіб, з вини яких відбулось порушення, стосовно подій в ніч з 21 на 22.04.2019 з приводу залишення без нагляду службового автомобіля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок чого було допущене заволодіння ним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 р. позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ДПП щодо неналежного проведення службового розслідування, не здійснення перевірки фактів, викладених у скарзі, відсутність будь-якого реагування на скаргу, не виявлення та не усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, не вирішення питань відповідальності осіб, з вини яких відбулось порушення, стосовно подій в ніч з 21 на 22.04.2019 з приводу залишення без нагляду службового автомобіля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок чого було допущене заволодіння ним.

Зобов`язано ДПП розглянути скаргу представника позивача від 30.05.2019 року вих.№30/05/1 до Департаменту ПП, що стосувалася саме подій в ніч з 21.04.2019 на 22.04.2019.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги, відповідачем зазначено, що на скаргу представника позивача від 28.05.2019 надавались відповіді за № 742-аз/41/11/03-2019 від 03.06.2019 щодо продовження терміну розгляду адвокатського запиту (копія додається), відповідь від 02.07.2019 № 742-аз/41/11/2/02-2019. Також, 18.07.2019 № 12784/41/2/02-19 на адресу представника позивача було надіслано відповідь про розгляд скарги на можливі неправомірні дії окремих працівників УПП у місті Києві ДПП. Таким чином висновок зроблений судом щодо відсутності реагування на скаргу представника позивача від 28.05.2019 не відповідає дійсності та спростовується наведеними вище документами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, до УПП у м. Києві ДПП позивачем подано скаргу від 28.05.2019 №28/05/4 стосовно того, що на адвокатські запити не було надано відповіді, УПП у м. Києві не здійснило жодних заходів для надання відповіді, що призвело до порушень ст.ст.20, 23, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також щодо необхідності проведення службового розслідування в частині службової недбалості, невиконання або неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них та притягнення винних до відповідальності.

30.05.2019 вих№30/05/1 до ДПП від імені представника ОСОБА_1 , що стосувалося подій у ніч з 21.04.2019 на 22.04.2019. В зазначеній скарзі порушено питання щодо проведення службового розслідування за подіями та притягнути до дисциплінарної відповідальності патрульних поліцейських за порушення, внаслідок яких було створено умови для угону службового автомобіля і отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та повідомити про наслідки розгляду цієї скарги.

Позивачем зазначено, що службове розслідування було проведено неналежним чином, ДПП порушено ряд норм, взагалі не взявши до уваги скаргу, яка містила важливі відомості, що могли вплинути на висновок службового розслідування, результати розгляду скарги заявнику не повідомлено, факти, викладені у скарзі, взагалі не перевірялись, винні особи так і не були притягнуті до відповідальності, не виявлено та не усунуто умови, що сприяли порушенню законодавства, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

У зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права, з приводу чого суд зазначає наступне.

30.05.2019 вих.№30/05/1 до Департаменту ПП від представником позивача подано скаргу, що стосувалася саме подій в ніч з 21.04.2019 на 22.04.2019. Цією скаргою представник просив провести службове розслідування щодо вказаних подій та притягнути до дисциплінарної відповідальності патрульних поліцейських. На думку позивача, скарга залишилася без відповіді, жодного повідомлення про стан розгляду скарги або ж результатів реагування на неї здійснено не було. Результати про проведення службового розслідування отримано не було.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо неналежного проведення службового розслідування, не здійснення перевірки фактів, викладених у скарзі, відсутність будь-якого реагування на скаргу, не виявлення та не усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, не вирішення питань відповідальності осіб, з вини яких відбулось порушення, стосовно подій в ніч з 21 на 22.04.2019 з приводу залишення без нагляду службового автомобіля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок чого було допущене заволодіння ним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підкреслив протиправність дій відповідача щодо порушення норм чинного законодавства в частині не розгляду скарг представника позивача, ненаданні відповідей в частині проведення службового розслідування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

За правилами частини першої статті 1 Закону «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (стаття 15 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожен з громадян має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи скарги, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» та повідомити особу про наслідки розгляду.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 30 вересня 2019 року у справі К/9901/55029/18.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про Національну поліцію» поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Згідно ст.14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких вже проводиться службове розслідування, така скарга долучається до матеріалів службового розслідування.

У разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких є висновок дисциплінарної комісії, такі скарги не розглядаються, якщо не містять інформації, яка не була досліджена під час проведення службового розслідування. Про відмову у розгляді скарги заявник інформується у десятиденний строк.

Як зазначено судом першої інстанції та вбачається за матеріалів справи, скарга представника позивача містить відомості стосовно порушення працівниками патрульної поліції п.15.12 ПДР, п.4 ч.1 ст.18, ст.41, ст.46 Закону України «Про національну поліцію», наведено обставини, що стосувалося подій у ніч з 21.04.2019 на 22.04.2019. Також, матеріали справи не місять відомості, які б свідчили про стан розгляду скарги, хочу представником позивача неодноразово направлялися адвокатські запити, скарги, що стосувалися подій.

Судом першої інстанції щодо скарги представника позивача від 28.05.2019 також зазначено, що матеріали справи не містять доказів реагування УПП на заявлену скаргу, що є порушенням ст.ст.20, 23, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

На спростування вказаного апелянтом зауважено, що на скаргу представника позивача від 28.05.2019 надавались відповіді за № 742-аз/41/11/03-2019 від 03.06.2019 щодо продовження терміну розгляду адвокатського запиту, відповідь від 02.07.2019 № 742-аз/41/11/2/02-2019.

Також, зі слів апелянта, 18.07.2019 № 12784/41/2/02-19 на адресу представника позивача надіслано відповідь про розгляд скарги на можливі неправомірні дії окремих працівників УПП у місті Києві ДПП.

Так, дійсно, матеріали справи містять реагування у вигляді листів-відповідей на скарги представника позивача.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначати, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегією суддів, зокрема, встановлено, що копії відповідей апелянта на скарги позивача не містять доказів їх належної реєстрації та направлення заявнику, в той час як матеріали справи не містять копій журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

Вказане, на переконання колегії суддів, не може свідчити про виконання відповідачем зобов`язання про повідомлення позивача стосовно результату перевірки його звернень, оскільки надані апелянтом докази не містять інформації про отримання згаданих вище листів-відповідей позивачем.

При цьому, судом не встановлено інших належних доказів направлення позивачу відповідей на звернення.

Таким чином, відповідачем не доведено факт направлення письмової відповіді про результати розгляду заяв у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян», який зобов`язаний письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2020 року у справі №759/5773/17.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

І.О. Лічевецький