Справа № 620/6641/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6641/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Карпушової О.В., Пилипенко О.Є., за участю секретаря Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визняння дій протиправними та зобов`язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (далі по тексту також - відповідач.), в якому просила:

- визнати бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни ОСОБА_1 - протиправною;

- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого ветерана війни.

Позов мотивовано тим, що її померлий чоловік мав статус інваліда війни 2 групи інвалідності. Вказані обставини відповідно до вимог чинного законодавства дають право на отримання позивачу статусу члена сім`ї померлого ветерана війни. У зв`язку з цим відповідач незаконно відмовив у встановленні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради щодо встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни ОСОБА_1 - протиправною.

Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого ветерана війни та видати відповідне посвідчення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що померлий чоловік позивачки - ОСОБА_2 мав статус ветерана війни відповідно до п.3 ч.2 статті 7 Закону України №3551-XІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі по тексту Закон № 3551-XІІ) , як особа з інвалідністю з числа малолітніх (яким на момент ув`язнення не виповнилося14 років) в`язнів фашистських концтаборів та інших місць примусового тримання, які визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин. З посиланням на ч. 3 ст. 22 Конституції України про недопущення при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважав безпідставними посилання відповідача в обгрунтування оскаржуваної відмови на те, що пункт 3 частини 2 статті 7 Закону України №3551-XІІ, відповідно до якого було встановлено статус ОСОБА_2 , виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту жертв нацистських переслідувань» № 2256-4 від 16.12.2004 ( далі по тексту Закон № № 2256-4).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просила залишити рішення суду без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_2 , з яким позивачка проживала спільно з часу одруження і до часу смерті.

За життя і до самої смерті чоловік позивача - ОСОБА_2 мав статус інваліда війни, який йому було встановлено 02.08.1995 року.

20 червня 2002 року управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради ОСОБА_2 видано посвідчення інваліда війни терміном до 01.05.2003, 13 травня 2003 року термін дії посвідчення було продовжено до 01.05.2005.

19 серпня 2004 року вказане посвідчення інваліда війни продовжено як безтермінове і дійсне на всій території України.

31.07.2020 позивачка звернулась до управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

Листом від 05.08.2020 управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради позивачці було відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни у зв`язку з тим, що її чоловік належав до жертв нацистських переслідувань .

14.09.2020 позивач повторно подала заяву до управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

Листом від 21.09.2020 за вих. № 04/9985 управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради повідомило позивача, що для встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни не має законних підстав .

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни протиправними, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Відповідно до п. 3 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (в редакції Закону N 488/95-ВР від 22.12.95, тобто на момент встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни до інвалідів війни належали також інваліди з числа: малолітніх (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язнів фашистських концтаборів та інших місць примусового тримання, які визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 № 1584-III жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму.

За визначенням статті 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 № 1584-III особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є:

колишні в`язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Другої світової війни;

особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав;

діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт;

діти партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв`язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням.

До жертв нацистських переслідувань належать також особи, які у роки Другої світової війни були насильно вивезені з території інших держав, що після 1944 року увійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також особи, які після звільнення з концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання та місць примусових робіт були переселені на територію України.

Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 № 302, передбачено, що: учасникам бойових дій (стаття 6 Закону №№ 3551-XII) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій"; інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - інвалід"; учасникам війни (стаття 9 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник війни".

ОСОБА_2 видано посвідчення від 20.06.2002 інваліда 2 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відтак, останній мав статус ветерана війни відповідно до п.3 частини 2 статті 7 Закону №3551-XІІ, як особа з інвалідністю з числа малолітніх (яким на момент ув`язнення не виповнилося14 років) в`язнів фашистських концтаборів та інших місць примусового тримання, які визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин.

Виключення з Закону № 3551-XII Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту жертв нацистських переслідувань» № 2256-4 від 16.12.2004 пункту 3 частини 2 статті 7 не має правового значення, оскільки на час смерті ОСОБА_2 його статус інваліда війни залишався незмінним.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 № 1584-III жертвам нацистських переслідувань видаються відповідні посвідчення замість раніше виданого посвідчення ветерана війни.

Чоловікові позивачки таке посвідчення не видавалося і не вилучалося посвідчення інваліда війни. До своєї смерті він користувався цим статусом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цієї статті поширюється на дружин померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та інших причин, які не одружились вдруге.

На підставі абз. 16 п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 3551-XІІ до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема: один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Оскільки позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлимОСОБА_2 , який мав статус ветерана війни відповідно до ст. 7 Закону №3551-XІІ, суд дійшов вірного висновку щодо наявності у позивача права на встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

За таких обставин, відповідач неправомірно відмовив у встановленні позивачу такого статусу.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-XII (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд дійшов вірного висновку про можливість зобов`язання відповідача встановити позивачу вищевказаний статус та видати відповідне посвідчення.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 03 серпня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.В. Карпушова
О.Є. Пилипенко