Справа № 480/5981/21
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2021 року справа № 480/5981/21
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Бондар С.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5981/21 за позовом Управління соціального захисту населення Роменської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправними та скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
Вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 480/7748/20, яке набрало законної сили, управлінням зроблено нарахування недоплаченої щорічної разової грошової допомоги. Рішення суду в частині виплати донарахованих коштів, позивач не має можливості виконати, оскільки виплата здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та зазначає, що статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначений вичерпний перелік випадків, в яких виконавчий збір не стягується, серед яких відсутні такі, що дозволяють державному виконавцю не стягувати виконавчий збір у даному випадку.
Ухвалою від 23.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін із врахуванням особливостей, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
У судове засідання представники сторін не з`явилися, про час та місце розгляду даної справи повідомлені належним чином. Позивач просить справу розглядати без участі його представника.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у адміністративній справі № 480/7748/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Роменської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Роменської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Роменської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.
На виконання вказаного рішення, Сумський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист.
Постановою головного державного виконавця від 18.06.2021 відкрито виконавче провадження № 65851195 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа. Встановлено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Зазначена постанова позивачем не опорюється, є чинною.
Також, головним державним виконавцем винесена постанова від 18.06.2021 про розмір мінімальних витрат, якою визначено для боржника - Управління соціального захисту населення Роменської міської ради, загальну суму мінімальних витрат 230,16 грн.
Управління соціального захисту населення Роменської міської ради листом від 29.06.2021 №2537/03 повідомило відділ примусового виконання про те, що діючим законодавством не передбачено бюджетних призначень для взяття органами соціального захисту населення зобов`язань по виконанню судових рішень щодо здійснення виплати недоотриманої частини щорічної разовою грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Тому вчиняти дії щодо виплати недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплаченої суми відповідно до рішення суду, управління не має можливості.
Не погоджуючись із прийнятою постановою про стягнення виконавчого збору та із постановою про розмір мінімальних витрат, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України Про виконавче провадження (далі по тексту - Закон).
За приписами частин 5 та 6 статті 26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 14 статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Отже стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 28 квітня 2020 року в справі № 480/3452/19.
Щодо посилання позивача про те, що рішення виконане в добровільному порядку в частині здійснення перерахунку допомоги стягувачу, суд зазначає, що відкриття провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) уже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно, дані обставини не є підставою для скасування такої постанови. Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження позивачем (боржником по виконавчому провадженню) не оспорюється.
Судом встановлено, що на виконання до Відділу примусового виконання рішень надійшов виконавчий лист на виконання рішення суду зобов`язального характеру, а тому державним виконавцем правомірно, з дотриманням вимог статей 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" було прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.
У позовній заяві позивач стверджує, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, а тому оспорювані постанови є протиправними та підлягають скасуванню.
Так, позивач зазначає, що здійснено відповідний перерахунок грошової допомоги, про що складено та направлено відповідну довідку Відділу примусового виконання, однак виплату цієї допомоги стягувачу не було здійснено.
Суд вважає, що без фактичної виплати донарахованої стягувачу суми допомоги, рішення суду не може вважатися виконаним.
Отже, на час прийняття оскаржуваних постанов, рішення суду по справі №480/7748/20 боржником у повному обсязі не виконано.
Тому у державного виконавця були відсутні визначені ч. 5 та ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.
Розмір виконавчого збору згідно положень ч. 2 та 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом.
Тобто, якщо це рішення "майнового характеру", то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. А якщо ж виконується рішення немайнового характеру, виконавчий збір з боржника - юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.
Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-IX, та з 01.01.2021 по 30.11.2021 такий розмір становить 6000 грн. на місяць.
Аналізуючи правову природу рішення, яке підлягало виконанню у рамках виконавчого провадження на предмет того, чи можна його вважати рішенням "майнового характеру", суд зважає на те, що за рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/7748/20, на підставі якого видано виконавчий лист Зобов`язати Управління соціального захисту населення Роменської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.
Враховуючи, що у вказаному рішенні суб`єкта владних повноважень лише зобов`язано вчинити певні дії суд вважає, що ним вирішено немайновий спір.
Наведене кореспондується з положеннями статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", за змістом якої немайновими рішеннями є рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.
Отже, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови вірно оцінив заявлені у виконавчому листі вимоги як вимоги немайнового характеру.
На підтвердження даних висновків свідчить те, що в протилежному випадку (якщо вважати спір майновим) держаний виконавець був би позбавлений можливості дотриматись положень частин 5, 6 статті 26 Закону, а саме визначити розмір виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження та відобразити його у постанові про відкриття виконавчого провадження, адже резолютивна частина рішення суду у справі № 480/7748/20 містить лише вказівку щодо вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій.
Суд звертає увагу на те, що нарахування, однак невиплата допомоги до 5 травня, не свідчить про фактичне виконання рішення і про його добровільне виконання.
Даний факт позивачем не заперечується, зазначається у позові, що рішення дійсно залишається невиконаним в частині виплати суми перерахованої допомоги.
Враховуючи те, що виконання рішення в повному обсязі не відбулося, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та одночасно стягнуто виконавчий збір.
Отже, суд вважає, що відповідач правомірно, за наявності підстав, передбачених статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження", прийняв оскаржену постанову про стягнення виконавчого збору.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2019 по справі №703/1086/17, від 28.04.2020 по справі №480/3452/19 та від 21.05.2020 по справі №336/2056/17, які в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору достатньо самого факту відкриття виконавчого провадження.
Позивачем не оспорюється постанова про відкриття виконавчого провадження, тобто, на даний час виконавче провадження триває, рішення суду не виконано у повному обсязі боржником.
Щодо посилань Управління соціального захисту населення Роменської міської ради на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", як на підставу скасування спірних постанов, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Згідно із ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" він встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.
Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган.
Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Тобто, в порядку з ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" для відповідності умовам звільнення від сплати виконавчого збору необхідно, щоб виконувалося рішення суду про стягнення коштів, а не зобов`язання нарахувати та виплатити кошти, при цьому стягнення коштів здійснювалося не просто за рахунок коштів Державного бюджету України, а за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
В даному випадку виконується рішення зобов`язального характеру, а не стягнення коштів, в матеріалах справи відсутні докази того, що стягнення за виконавчим листом Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/7748/20 здійснюється за бюджетною програмою, казначейська служба не здійснює виконання судового рішення, виконавче провадження відкрито виконавчою службою.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для висновку про те, що органом стягнення допущено порушення законодавства при винесені оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору з позивача та направлення її на виконання до казначейської служби.
Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови від 18.06.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 визначено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження".
Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.
Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Державний виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9 - 15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Таким чином, стягнення виконавчого збору, мінімальних витрат виконавчого провадження, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання.
Отже одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження", яка підлягає стягненню, та витрати виконавчого провадження у тому числі мінімальні.
Тобто, стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що державний виконавець, приймаючи оскаржувані постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Управління соціального захисту населення Роменської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар