Справа № 320/5660/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5660/19 Суддя першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Глущенко Я.Б.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

за участю:

представника позивача: - Маслової О.С.,

представника відповідача: - Мирошниченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області про визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області про визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення та вимоги, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.07.2019 року № , відповідно до якого нараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 264 535,27 грн та штрафні санкції у розмірі 132 367,64 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.07.2019 року № на суму штрафних санкцій з податку з доходів фізичних осіб 170,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.07.2019 року № на суму військового збору в сумі 22 044,61 грн та штрафні санкції по цьому податку 11 022,30 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску від 04.07.2019 року № на суму 31 746,96 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 04.07.2019 року № Ф - .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Крім того, в апеляційній скарзі Головного управління ДПС у Київській області останній заявив клопотання про заміну відповідача - правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області як відокремлений підрозділ (код ЄДРПОУ ВП 44096797).

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 р. № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком., зокрема ГУ ДПС у Київській області.

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. N 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказала утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.

Відповідно до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року № 755 розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Згідно з Положенням Головне управління ДПС у Київській області затверджене наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 р. № 643 (далі - Положення), Головне управління ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, забезпечує реалізацію повноважень Державної податкової служби на території Київської області і є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Київській області ().

Отже, з 01.01.2021 року відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у Київській області як юридичної особи публічного права () до Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

В свою чергу, Головне управління ДПС у Київській області () втратило адміністративну процесуальну правоздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики на території Київської області.

Отже, враховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з ГУ ДПС у Київській області () на ГУ ДПС у Київській області ().

23 та 26 липня 2021 року відповідно до штампів вхідної кореспонденції суду Вх.№ 28811, представником фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - Масловою Ольгою Сергіївною подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Свої клопотання представник апелянта обґрунтовує значною віддаленістю суду апеляційної інстанції від місця проживання позивача, крім того, наголошує на карантинних обмеженнях, що діють на території України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року клопотання представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - Маслової Ольги Сергіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено, призначено судове засідання в режимі відеоконференції.

Відзив на апеляційну скаргу від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Державної податкової служби України у Київській області не доведено правомірності винесених спірних рішень, в той час як до прийняття змін до ПК України, включення витрат по нарахуванню амортизації основних засобів до складу витрат підприємницької діяльності було визначено п. 138.1 138 ПК України, а саме витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6-138.9, п.п. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПК України, крім того правильність формування витрат з урахуванням амортизації, яку здійснює позивача також підтверджується судовим рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 810/1268/15, яке набрало законної сили 01.10.2015 року.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, про що свідчить відповідний запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця (номер запису 2 001695 від 30.03.1995).

За перевіряємий період, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач здійснював такі види підприємницької діяльності: (КВЕД 49.41) вантажний автомобільний транспорт (основний); (КВЕД 46.73) оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; (КВЕД 46.90), неспеціалізована оптова торгівля; (КВЕД 68.20); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; (КВЕД 77.12) надання в оренду вантажних автомобілів; (КВЕД 77.39) надання в оренду інших машин, устаткування та товарів.

Крім того, для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 використовував власне майно, а саме нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель, адміністративний корпус та склади за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на власність від 26.12.2011, що зареєстровано на фізичну особу - ОСОБА_1 ) та вантажні автомобілі марки VOLVO (10 одиниць та причепи до них).

Як вбачається з матеріалів справи на підставі п. 77.1 ст. 77 ПК України, направлення від 14.05.2019 року № 1233 та № 1232 та згідно плану графіку - проведення документальних планових виїзних перевірко було проведено документальної планової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період роботи з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.

За результатами проведеної перевірки був складений акт від 10.06.2019 року № 470/10-36-13-03-/, у якому відображено порушення, що встановленні під час перевірки, а саме:

п.п. „а" п. 177.10 ст. 177 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI, п.п. 8, п.п. 9 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року за № 1686/24218, в частині включення суми амортизаційних відрахувань з вартості основних засобів придбаних до 01.01.2017 року в сумі 353 852,88 грн, в тому числі 176 926,44 грн за 2017 рік та 176 926,44 грн за 2018 рік в графу 7 «Інші витрати» книги обліку доходів і витрат;

п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 ст. 177, п. 177.2 ст. 177, п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177, п.п. 1 п. 3 розд. IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 № 859 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI в частині заниження чистого оподатковуваного доходу всього в сумі 1 469 640,41 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 479 398,03 грн, та за 2018 рік в сумі 990 242,38 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 264 535,27 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 86 291,64 грн та за 2018 рік в сумі 178 243,62 грн;

абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, в частині заниження чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2017 року, по 31.12.2018 на загальну суму 1 034 253,85 грн (з урахуванням максимальної величини), в тому числі за 2017 рік - 408 789,85 грн та за 2018 рік - 625 464,00 грн., що призвело до заниження єдиного внеску у загальній сумі 227 535,89 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 89 933,81 грн та за 2018 року у сумі 137 602,08 грн;

п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року на суму 1 469 640,41 грн без податку на додану вартість, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 22 044,61 грн, в тому числі 7 190,97 за 2017 рік та 14 853,64 за 2018 рік;

п. 63.3 ст. 63 ПК України в частині не подання до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-01111 щодо внесення даних про об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням.

На підставі акту перевірки відповідачем були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 04.07.2019 № , відповідно до якого нараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 264 535,27 грн та штрафні санкції у розмірі 132 367,64 грн, від 04.07.2019 № на суму штрафних санкцій з податку з доходів фізичних осіб 170,00 грн, від 04.07.2019 № на суму військового збору в сумі 22 044,61 грн та штрафні санкції по цьому податку 11 022,30 грн, рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску від 04.07.2019 № на суму 31 746,96 грн, а також прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 04.07.2019 № Ф - . Вважаючи винесені податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.2 та пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено у ст. 177 розділу ІV «Податок на доходи фізичних осіб» ПК України.

Так, відповідно до п. 177.1 та п. 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп. 177.3.1 п. 177.3 ст. 177 ПК України не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

З висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.10.2015 року у справі № 826/661/14 вбачається, що фізичній особі-підприємцю дозволено формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, аналізуючи наведені вище норми можна зробити висновок, що для врахування фізичною особою-підприємцем витрат при обчисленні об?єкта оподаткування необхідно доведення безпосередньо зв?язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов?язковість ведення і зберігання яких передбачена законодавством.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. № 481 затверджено Форму та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Порядок № 481).

Відповідно до п. 5 Порядку № 481 записи у книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Пунктом 6 Порядку № 481 визначено, що у графі 2 книги відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та /або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 9 визначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8).

Відповідно до п. 7 Порядку № 481 фізичні особи-підприємці, зареєстровані як платники податку на додану вартість, не включають до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт та послуг).

Пунктом 9 Порядку № 481 передбачено, що дані книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи».

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки, податковим органом було встановлено, що за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, ФОП ОСОБА_1 завищено витрати пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності на загальну суму 353 852,88 грн, в тому числі 176 926,44 грн, за 2017 рік та 176 926,44 грн за 2018 рік, а саме віднесення до складу витрат амортизаційні відрахування з вартості основних засобів придбаних до 01.01.2017 в сумі 353 852,88 грн, в тому числі 176 926,44 грн за 2017 рік та 176 926,44 грн за 2018 рік (комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 та обладнання).

Варто наголосити, що з 01.01.2017 року Законом України від 21.12.2016 року № 1797-УШ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни, зокрема до ст. 177 ПК України від 02.12.2010 року № 2755- VI зі змінами та доповненнями.

Згідно з н.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції, що змінена) фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Відповідно до п.п. 177.4.7 п. 177.4 ст. 177 ПК України розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів).

Амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів (п.п. 177.4.9 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Підпунктом 177.4.9 п. 177.4 ст. 177 ПК України поширюється виключно на об`єкти основних засобів та нематеріальних активів, витрати на придбання чи самостійне виготовлення яких підтверджені документально.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, в тому числі й в апеляційній скарзі, наголосив, що позивач не мав права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності амортизаційні відрахування з вартості нежитлових будівель та споруд/обладнання, адже нові правила амортизації стосуються лише основних засобів придбаних у 2017 році, у зв`язку з чим позивач не мав права амортизувати нежитлові будівлі та обладнання, які були придбані у 2011 та 2015 роках відповідно.

Колегія суддів вважає такі доводи податкового органу необґрунтованими, оскільки до прийняття змін до ПК України, включення витрат по нарахуванню амортизації основних засобів до складу витрат підприємницької діяльності було визначено п. 138.1 138 ПК України, а саме витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6-138.9, п.п. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПК України.

До складу інших витрат відповідно до п. "в" п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація.

Відповідно до п.п. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов`язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі ст. 144-148 ПК України, з урахуванням п.п. 146.11 і 146.12 ст. 146 та п. 148.5 ст. 148 цього Кодексу, ці витрати підлягають амортизації у порядку, визначному ст. 144-146 ПК України, та включаються до валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань.

Посилання контролюючого органу на невірне застосування ст. 138 ПК України судом першої інстанції, з огляду на те, що дана стаття знаходиться в розділі ІІІ ПК України «Податок на прибуток», а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів вважає необґрунтованими, позаяк дана стаття регулює порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об`єкта оподаткування, та не містить застережень щодо того, чи є платник податку на прибуток чи ні.

Крім того, як вірно наголошено судом першої інстанції, правильність формування витрат з урахуванням амортизації, яку здійснює позивача також підтверджується судовим рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі № 810/1268/15, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 року.

Зокрема, в межах розгляду даної справи судами було встановлено, що для здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 використовуються нерухоме майно - комплекс нежитлових споруд - адміністративна будівля та склади за адресою: АДРЕСА_1 , збудовані та введені в експлуатацію в період здійснення підприємницької діяльності (свідоцтво на право власності від 26.11.2011). Нарахування у 2012-2013 роках амортизації на основні засоби ФОП ОСОБА_1 , що використовуються в підприємницькій діяльності, підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 10, 13, документами на придбання основних засобів.

Також встановлено, що у позивача ведеться бухгалтерський облік з застосуванням програмного забезпечення «1-С Бухгалтерія». Перелік основних засобів, що використовуються для здійснення підприємницької діяльності ведеться в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 10 «Основні засоби». Нарахування амортизації відображається в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 13 «Нарахування зносу необоротних активів»; при введенні в експлуатацію оформлюється типова форма по обліку основних засобів № ОС Щорічно, перед складанням звітності, проводиться інвентаризація основних засобів, яка оформлюється відповідним актом, що підтверджується матеріалами справи; облік у ФОП ОСОБА_2 ведеться з використанням комп`ютера, на вимогу уповноважених органів виготовляються копії первинних документів та облікових регістрів у відповідності до п. 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999.

Таким чином, даними судовими рішеннями підтверджується правомірність нарахування позивачем амортизаційних відрахувань та включення їх до складу витрат господарської діяльності, що в повній мірі відповідає вимогам чинного податкового законодавства до 01.01.2017 року.

Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановленні рішеннями суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Варто також наголосити, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.03.2007 року, (свідоцтво про право власності від 26.12.2011 р.) ОСОБА_1 належить комплекс нежитлових будівель: адміністративний корпус А, загальна площа, 423,2 кв.м; склад В, загальна площа 414,0 кв.м; склад Г, загальна площа 916,4 кв.м; огорожа 3-5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом ФОП ОСОБА_1 від 31.03.2011 року № 31/03-03, згідно акта приймання- передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 31.03.2011, було введено в експлуатацію основний засіб - комплекс вищезазначених нежитлових будівель та споруд, встановлено строк корисного використання - 20 років, норму амортизації 5 % на рік, балансовою вартістю 3 498 527 грн (з урахуванням зносу від суми експертної оцінки від 10.05.2007).

Згідно договору купівлі-продажу від 18.11.2015 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , а також акту приймання-передачі товару від 27.11.2015, ФОП ОСОБА_1 набув у власність агрегат АВМ - 0.65, що має наступні характеристики: дробильний комплекс; циклон пасивний та 2 дробильні установки; примусова тяга: витяжка; вентилятор транспортер; стрічковий транспортер; сушильний комплекс.

Наказом від 30.12.2015 року № 30/12-1503, згідно акту приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 30.12.2015 р. було введено в експлуатацію основний засіб агрегат АВМ - 0.65, встановлено строк корисного використання 5 років, призначення для виробництва пелет (паливних гранул).

Документи, що підтверджують факт набуття у власність вищевказаних основних засобів, введення їх в експлуатацію, а також використання їх в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 надані позивачем під час розгляду справи.

Відтак документальне підтвердження обліковування та використання у своїй господарській діяльності, нерухомого майна та інших основних засобів дають законну підставу в порядку ст. 177.4.6 ПК України включити до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування, в тому числі витрат на придбання основних засобів та нематеріальних активів, а також витрат на самостійне виготовлення основних засобів.

Щодо висновку податкового органу стосовно порушення Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 року № 859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 556), в частині невірного визначення суми чистого оподаткованого доходу в розрізі видів діяльності, суд зазначає наступне.

Пунктами 1, 9 Порядку № 481 передбачено, що відповідно до п. 177.10 ст. 177 та п.178.6 ст. 178 розділу IV ПК України) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Відповідно до розділу IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від № 859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 556) значення граф 5-8 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці згідно з п. 177.10 ст. 177 розділу IV ПК України; у графі 9 - сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується за такою формулою: графа 4 - графа 5 - графа 6 - графа 7 - графа 8.

Відповідно до ст. 177.9 ПК України оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом. Відповідно до ст. 177.2 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Так, перевіркою підтверджено правильність визначення витрат, річна сума витрат, яка відображена в Книзі доходів і витрат за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року та в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за рік 2017 рік, 2018 рік документально підтверджено перевіркою, відхилення тільки на суму 353 852,88 грн на суму амортизаційних відрахувань, які, як зазначено вище, колегія суддів вважає правомірними.

Колегія суддів вважає за необхідним наголосити, що зі змісту апеляційної скарги не можливо встановити в чому ж саме полягає порушення позивачем вимог Інструкції № 859, позаяк остання містить лише опис самої Інструкції та алгоритм її заповнення.

Стосовно правомірності висновків акта перевірки щодо порушення позивачем норм п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності, що призвело до заниження військового збору та винесення податкового повідомлення-рішення від 04.07.2019 р. № , варто зазначити наступне.

Підпунктом 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу.

Згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками військового збору є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.

Так, нормами п. 163.1 ст.163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Положеннями п. 164.1 ст. 164 ПК України зокрема встановлено, що базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Підпунктом. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з акту від 10.06.2019 року № 470/10-36-13-03-/ нарахування збору обґрунтовано виключно донарахуванням чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності на суму 22 044,61 грн. на суму 1 469 640,41 грн без податку на додану вартість, а підстави нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору та докази, які б підтверджували такі підстави відповідачем не зазначені.

Аналізуючи норми податкового законодавства та дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.07.2019 року № є похідною від вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.07.2019 р. № та № , оскільки база оподаткування для нарахування військового збору є тотожною базі для нарахування податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що висновки відповідача про заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності платником податків за період роботи з 2017 року по 2018 рік, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 року № є протиправним.

Щодо порушення позивачем п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, варто зазначити наступне.

Згідно з п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є: в тому числі, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), а також фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

В силу норм ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пп. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто, для фізичних осіб-підприємців базою нарахування єдиного внеску є сума чистого доходу, отриманого від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не менше за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід, та не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої п. 4 ст. 1 Закону № 2464.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4, 7 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з ч. 5 ст. 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно ч. 2 - 4 ст. 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок встановлено, що ФОП ОСОБА_1 занижено чистий оподаткований дохід за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року на загальну суму 1 034 253,85 грн (з урахуванням максимальної величини), в тому числі за 2017 рік - 408 789,85 грн та за 2018 рік - 625 464,00 грн, що призвело до заниження єдиного внеску у загальній сумі 227 535,89 грн, у тому числі за 2017 року у сумі 89 933,81 грн та за 2018 року у сумі 137 602,08 грн.

Однак з акту, складеного контролюючим органом вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.07.2019 року № Ф - та рішення про застосування штрафних санкцій за своєчасну сплату єдиного внеску від 04.07.2019 року № прийняті відповідачем та обґрунтовані лише висновком про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року на загальну суму 1 469 640,41 грн, а посилання на первинні документи, які б підтверджували несвоєчасну сплату позивачем грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску чи заниження суми доходу від здійснення підприємницької діяльності відсутні.

В апеляційній скарзі відповідачем взагалі не наведено жодного обґрунтування даного порушення чи зазначення в чому саме полягає порушення норм матеріального права судом першої інстанції при винесенні спірного рішення в цій частині.

З огляду на зазначене, висновки відповідача про заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який розраховується єдиний внесок є необґрунтованими, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.07.2019 року № Ф - та рішення про застосування штрафних санкцій за своєчасну сплату єдиного внеску від 04.07.2019 року № є протиправними.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

Я.Б.Глущенко

Повний текст виготовлено 03 серпня 2021 року.