Справа № 640/6308/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6308/20 Головуючий у І інстанції - Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 травня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 грудня 2019 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що несвоєчасна сплата податку на прибуток відбулася не з його вини, оскільки внаслідок застосування у відношенні ТОВ «М.С.Л.» персональних санкцій, Позивач не мав можливості здійснювати безготівкові розрахунки. Проте, сплачені Позивачем суми податку на прибуток зараховувалися Відповідачем на погашення іншого податкового боргу, чим порушено виконання рішення в адміністративній справі № 826/12186/16.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 травня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 грудня 2019 року № .

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована відповідністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, оскільки за наслідками проведеної камеральної перевірки встановлено несвоєчасну сплату (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств; Позивачем не надано доказів своєчасної сплати суми самостійно узгодженого грошового зобов`язання, а тому кошти, які сплачувалися Позивачем, зараховувались в рахунок погашення податкового боргу з черговістю його виникнення.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за результатами камеральної перевірки ТОВ «М.С.Л.» складено акт № 4223/26-15-04-10-20 від 18.11.2019, яким встановлено порушення Позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

На підставі акту від 18.11.2019 Позивачу надіслано податкове повідомлення-рішення № від 11.12.2019 на загальну суму 182858,62 грн. за затримку реєстрації податкових накладних.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивач у свою чергу долучив до матеріалів справи докази здійснення платежів, які сплачені на погашення боргу згідно з рішенням суду у справі № 826/12186/16.

Ненадання Відповідачем будь-яких доказів, які б підтверджували порядок та правомірність зарахування контролюючим органом коштів, які сплачувалися Позивачем на виконання рішення суду у справі № 826/12186/16 відповідно до положень пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України в рахунок погашення податкового боргу ТОВ «М.С.Л.» не з податку на прибуток, унеможливлює дослідження та встановлення судом факту своєчасної чи несвоєчасної сплати Позивачем самостійно визначених грошових зобов`язань в межах спірних відносин.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - Податковий кодекс).

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1). Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац другий підпункт 75.1.1 пункту 75.1).

Статтею 76 Податкового кодексу встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (пункт 76.1). Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2). Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (пункт 76.3).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пунктів 100.1 та 100.2 статті 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені. Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Як зазначено Відповідачем в апеляційній скарзі, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.09.2016 у справі № 826/12186/16 за позовом Офісу великих платників ДФС про стягнення заборгованості з податку на прибуток приватних підприємств з ТОВ «М.С.Л.» () у сумі 28 915 936,39 грн. позов задоволено повністю. Встановлено порядок виконання судового рішення шляхом сплати податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств впродовж 36 місяців із сплатою заборгованості рівними частинами у сумі по 9 638 645,47 грн., починаючи з 1 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2019 року відповідно до графіку: перший платіж - до 1 жовтня 2017 року, другий платіж - до 1 жовтня 2018 року, третій платіж - до 1 жовтня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення камеральної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) з податку на прибуток ТОВ «М.С.Л.» було встановлено факт порушення строків сплати податкового зобов`язання.

Відтак, оскільки сума податкового зобов`язання ТОВ «М.С.Л.» з податку на прибуток по звітній податковій декларації з податку на прибуток підприємства за півріччя 2016 року (реєстраційний № від 08.08.2016) з граничним терміном сплати 19.08.2016 сплачена платником 31.10.2019, у Позивача виник податковий борг у розмірі 913790,31 грн.

Кошти, які сплачувалися платником, відповідно до п. 87.9 ст. 87 Кодексу, зараховувались в рахунок погашення податкового боргу з черговістю його виникнення.

Таким чином, сплачені ТОВ «М.С.Л.» упродовж періоду з 20.08.2016 року по 31.10.2019 року кошти зараховувалися контролюючим органом за хронологією виникнення (нарахування до сплати) сум податкового боргу в рахунок погашення податкового боргу, що виник на підставі податкових декларацій поданих за звітні періоди після 1-го кварталу 2016 року, а також в рахунок погашення розстроченого у судовому порядку податкового боргу.

Суд першої інстанції як на підставу задоволення адміністративного позову посилався на те, що ненадання Відповідачем доказів на підтвердження виявлених порушень унеможливлює встановити порушення ТОВ «М.С.Л.» граничних строків сплати податкового зобов`язання з податку на прибуток.

Проте, в матеріаліх справи наявна додана Позивачем до відповіді на відзив інфомація про суми платежів, які були зараховані на погашення боргу, зокрема платежі від 31.10.2019 на загальну суму податкового боргу 913790,31 грн.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Під час камеральної перевірки, контролюючий орган виявив несвоєчасну сплату ТОВ «М.С.Л.» податкового зобов`язання з податку на прибуток юридичних осіб у загальному розмірі 913793 грн 10 коп., яке підлягало сплаті у строк до 20 серпня 2016 року, проте фактично сплачене 31 жовтня 2019 року, тобто із порушенням встановленого строку на 1168 днів.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 520/13377/19, положеннями п. 113.1. ст. 113 Податкового кодексу України передбачено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, штрафні санкції можуть бути застосовані в межах 1095 днів.

Необхідно зазначити, що перебіг строку в 1095 днів, визначеного статтею 102 ПК України, починається з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Аналогічні висновки Верховного Суду висловлені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 820/11541/13-а.

Колегія суддів враховує, що Головне управління ДПС у м. Києві в розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 11 грудня 2019 року № самостійно визначило граничний строк сплати податкового зобов`язання в розмірі 913793 грн. 10 коп. - 20 серпня 2016 року, кількість днів прострочення - 1168 (тобто понад 1095 днів), суму нарахованих у зв`язку з цим санкцій - 182758 грн. 62 коп.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує на те, що штраф, визначений податковим повідомленням-рішенням від 11 грудня 2019 року № , був нарахований контролюючим органом поза межами строків притягнення до відповідальності за вчинення податкового правопорушення, що є підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення.

Оцінюючи інші доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вказує на те, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, проте свідчать про неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та неврахування застосування строків притягнення до відповідальності за вчинення податкового правопорушення, що є підставою для зміни спірного рішення в мотивувальній частині.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 травня 2021 року зазначивши, що підставами для задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» є доводи, викладені у даній постанові.

В решті рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко