Справа № 600/2520/20-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2520/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

04 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання рішення протиправним,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати підпункт 2.10 пункту 2 рішення сесії Чернівецької міської ради №2461 від 15 жовтня 2020 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 та 29-А/1 (кадастрові номери :18:004:0156, :18:004:1077, :18:004:1078); зобов`язати Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та 29-А/1 (земельних ділянок кадастрові номери :18:004:0156, :18:004:1077, :18:004:1078).

Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 31 липня 2020 року позивач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою, в якій, посилаючись на положення статті 14 Конституції України, статті 121 Земельного кодексу України, пункту 7 статті 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці ті інших громадян похилого віку в Україні» статті 20 Закону України «Про звернення громадян», з метою реалізації свого конституційного права і встановлених пільг на безоплатну приватизацію землі у першочерговому порядку просив винести на розгляд сесії проект рішення та прийняти його, відповідно до якого надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, з метою передачі її безоплатно у власність, орієнтованою площею 0,10 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована у м. Чернівці, позаду будинковолодінь по АДРЕСА_1 та 29-А/1 (земельних ділянок кадастрові номери :18:004:0156, :18:004:1077 і :18:004:1078).

До вказаної заяви позивачем додано копію паспорта громадянина України; копію посвідчення ветерана праці; копію графічного матеріалу.

Пунктом 2.10 рішення Чернівецької міської ради 84 сесії VІІ скликання від 15 жовтня 2020 року №2461 відмовлено позивачу, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 та №29-А/1 (кадастрові номери :18:004:0156, :18:004:1077 та :18:004:1078), у зв`язку із тим, що це суперечить затвердженому детальному плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською, Мукачівською та суперечить містобудівній документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням міської ради VII скликання від 27 березня 2014 року №1171 (в обліку індивідуальних забудовників не зареєстрований).

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

За приписами статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

В силу частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За змістом частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту г частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема, в містах - не більше 0,10 гектара.

Аналізуючи зміст указаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, слід звернути увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування наведених судом норм права, викладеній у постановах від 08 вересня 2020 року у справі № 812/1450/17, від 02 липня 2020 року №825/2228/18, які суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідженням оскарженого рішення судом встановлено, що відповідачем не обґрунтовано відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки та не вказано чітких підстав відмови у наданні такого дозволу, виключний перелік яких встановлений у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України.

Як вбачається зі змісту оскарженого рішення, зазначення у ньому: «це суперечить затвердженому детальному плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською, Мукачівською та суперечить містобудівній документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням міської ради VII скликання від 27 березня 2014 року №1171» - жодним чином не обґрунтовано.

Відповідачем в оскарженому рішенні не конкретизовано, яким саме вимогам генерального плану міста Чернівців та іншої містобудівної документації не відповідає місце розташування земельної ділянки, відносно якої позивачем подано заяву.

Разом з цим зазначено, що оскаржене рішення прийнято тому, що наміри можливого використання позивачем запропонованої земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» суперечать затвердженому детальному плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською, Мукачівською, та суперечать містобудівній документації генерального плану міста Чернівців. При цьому вказано, що рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27 березня 2014 року №117 затверджено містобудівну документацію «Коригування генерального плану міста Чернівців», в складі якої розроблено схему зонування території міста і відповідно до якої земельна ділянка на вул. Рівненській розташована в межах території садибної зблокованої житлової забудови (зона Ж-1.1). Відповідно до детального плану території житлової забудови обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською та Мукачівською в м. Чернівцях, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 09 грудня 2014 року №668/21, щодо спірної земельної ділянки передбачено будівництво зблокованого житлового будинку.

Так, дійсно рішенням Чернівецької міської ради 48 сесії VI скликання від 27 березня 2014 року №1171 затверджено містобудівну документацію «Коригування генерального прану міста Чернівців». А рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09 грудня 2014 року №668/21 затверджено проект детального плану території житлової забудови обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською, Мукачівською в місті Чернівцях. Визначено, що проект детального плану території житлової забудови обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською, Мукачівською в місті Чернівцях є невід`ємною складовою частиною містобудівної документації генерального плану міста Чернівців.

Згідно із схемою зонування території міста Чернівців, земельна ділянка, стосовно якої позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою, відноситься до зони ущільненої (блокованої) садибної забудови (зона Ж-1.1).

Варто також зазначити, що відповідно до пункту 6.7 ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» до житлових зон відносяться території, що призначаються для розташування житлових будинків, споруд для зберігання індивідуальних транспортних засобів, окремих вбудованих чи прибудованих об`єктів соціального і культурно-побутового обслуговування населення та інших об`єктів, що не потребують встановлення санітарно-захисних зон та не створюють негативного впливу на навколишнє середовище.

Житлові зони призначені для забудови житловими будинками різних типів і поверховості в залежності від місця розташування і характеру забудови території населеного пункту.

Житлові зони формуються на території існуючої селищної забудови населеного пункту та в районах, передбачених містобудівною документацією під нову житлову забудову.

Садибна забудова Ж-1 (зона садибної забудови) призначається для розташування одноквартирних житлових будинків до 4 поверхів (включно з мансардним поверхом) із земельними ділянками або зблокованих житлових будинків на сусідніх земельних ділянках.

Пунктом 3.14 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» визначено, що зблокований житловий будинок - будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю.

Водночас та обставина, що земельна ділянка на вул. Рівненській розташована в межах території садибної зблокованої житлової забудови (зона Ж-1.1) з передбаченням будівництва зблокованого житлового будинку (тобто будинку квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю) не є правовою підставою для відмови у наданні фізичній особі дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель запасу міста «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Твердження відповідача у відзиві про те, що наміри позивача стосовно можливого використання ним запропонованої земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» не відповідають чинній містобудівній документації - безпідставні та необґрунтовані.

До того ж, такі твердження є лише припущенням, оскільки не підтверджуються належними доказами. Як вбачається зі встановлених обставин справи на час прийняття оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні докази того як саме позивач має намір використовувати земельну ділянку, відносно якої ним подано заяву від 31 липня 2020 року, та того, що ним не здійснюватиметься будівництво зблокованого житлового будинку.

При цьому варто вкотре зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, адже процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, першою стадією якого є надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також, з оскарженого рішення вбачається про зазначення у ньому як підстава прийняття - «в обліку індивідуальних забудовників не зареєстрований».

Слід зазначити, що позиція відповідача щодо того, що не реєстрація позивача та не перебування його на обліку індивідуальних забудовників є підставою прийняття оскарженого рішення, не ґрунтується на законі, яким врегульовані спірні відносини, та суперечить положенням Земельного кодексу України. Порядок та підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, встановлені названим нормативно-правовим актом, не містить такої умови для виділення земельної ділянки у власність громадянам «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» як перебування громадян на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність або користування, який не може бути розширено рішенням органу місцевого самоврядування.

Тому відмова відповідача з наведених мотивів також є безпідставною та необґрунтованою.

Посилання відповідача у відзиві на рішення Чернівецької міської ради від 23 лютого 2012 року №438 як на правовий акт локальної дії, що прийнятий у якості реалізації наданих органам місцевого самоврядування Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень, не надає відповідачу право відмовляти у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою та суперечить приписам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, є безпідставними доводи відповідача про наявність вмотивованої відмови у наданні позивачу дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Перевіряючи оскаржене позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Зазначене свідчить про протиправність оскарженого рішення.

Стосовно позовних вимог зобов`язального характеру, то такі також підлягають задоволенню, оскільки є фактично похідними від попередніх та є належним й ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Так, згідно частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, задовольняючи позов в указаній частині, суд в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, викладену, зокрема, у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №819/570/18, постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17.

З огляду на викладене, оскільки в даній справі у відповідача не було підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то слід зобов`язати його надати дозвіл на розроблення такого проекту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.