Справа № 240/8868/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8868/20

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Г.В.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

05 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з наступними вимогами:

- визнати протиправним рішення Головного Управління пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні йому дострокової пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року;

- зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, нарахувати та виплатити йому дострокову пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, починаючи з 09.01.2020 року.

Ухвалою від 19 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/1263/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14 січня 2020 року №092/03/13, щодо відмови у призначенні пенсії, ОСОБА_1 , за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, згідно статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком за роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР і вирішити питання призначення йому пенсії з урахуванням висновків суду у даній справі.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 840, 80 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, пенсійний орган вказує на те, що відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року зарахування до страхового стажу з січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць необхідно здійснювати за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць на території яких проводилась трудова діяльність.

У відзиві позивач заперечував проти апеляційної скарги відповідача, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України якщо згідно положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , досягнувши пенсійного віку, звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Позивачем надано до заяви про призначення пенсії:

- трудову книжку НОМЕР_1 від 30.07.1985р.;

- військовий квиток НОМЕР_2 від 07.05.1983;

- архівну довідку про підтвердження розміру заробітної плати за № 01 -11/Н-975 від 29.08.2019 за період з липня 1985 року по грудень 1989 року;

- архівну довідку про підтвердження розміру заробітної плати за № 01-11/H-975 від 29.08.2019 за період з січня 1990 року по червень 1995 року;

- довідку про нарахування заробітної плати за вих. № 601 від 25.11.2019 року за період з червня 1999 року по квітень 2008 року;

- довідку про нарахування заробітної плати за вих. № 147 від 11.09.2019 року за період з квітня 2008 року по грудень 2013 року:

- довідку про нарахування заробітної плати за вих. № 148 від 11.09.2019 року за період з січня 2014 року по червень 2019 року.

Рішенням Головного управління ПФ України в Житомирській області від 14.01.2020 №092/03.13 позивачу у призначенні пенсії за віком за роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, необхідно здійснювати за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права на пенсію .

Проте, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції неправильними та такими, що суперечать нормам матеріального права та обставинам справи, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України № 1058-ІУ визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

А статтею 24 Закону України №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що поняття страхового та трудового стажу не є тотожними.

Згідно ч.2 статті 4 Закону України №1058-IV встановлено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (Вірменія, Білорусь, Казахстан, Киргизстан, Молдова, Таджикистан, Туркменістан, Узбекистан, Росія, Україна), пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Уряд України і Уряд Російської Федерації, прагнучи до всебічного розвитку співробітництва між Сторонами в галузі трудової діяльності і соціального захисту громадян на території Договірних Сторін, базуючись на положеннях Договору між Українською РСР і РРФСР від 19 листопада 1990 року та Угоди між Російською Федерацією і Україною про подальший розвиток міждержавних відносин від 23 червня 1992 року, домовились про таке:

Дія цієї Угоди поширюється на осіб (надалі іменуються - Працівники) та членів їх сімей, які є громадянами або постійно проживають на території однієї із Сторін (надалі іменуються - Сторона виїзду) та здійснюють свою трудову діяльність на умовах найму на території іншої Сторони (надалі іменуються - Сторона працевлаштування).

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, в оскаржуваному рішенні вірно зазначено, що наведені положення передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення пенсії здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Наведені положення Угоди, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії, а не її перерахунку та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Водночас відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 10 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: громадяни України, які працюють за межами України, - на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. Частиною другою вказаної статті визначено, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року. Таким чином, громадяни України, які працюють за межами України, мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення відповідного договору та сплати ними єдиного внеску.

Таким чином, громадяни України, які працюють за межами України, мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення відповідного договору та сплати ними єдиного внеску.

У розглядуваних правовідносинах спірним є неврахування пенсійним органом у страховий стаж позивача для призначення пенсії періоду його роботи з квітня 2008 року по червень 2019 року в ЗАО НГАБ "ЕРМАК", Нижневартовськ, Російської Федерації.

Як вбачається з поданих позивачем довідок про заробітну плату №147 від 11.09.2019 та №148 від 11.09.2019, відомості про сплату роботодавцем страхових внесків в період з квітня 2008 року по червень 2019 року, у них відсутні.

Не подав позивач і відомостей про добровільну сплату ним страхових внесків у Пенсійний фонд України у вказаний період.

Отже, зважаючи на зміст поняття "страхового стажу", відповідач не допустив порушень вимог закону при розрахунку пенсії позивача, не врахувавши у його страховий стаж період роботи за 2008-2019 роки, в яких жодних внесків до Пенсійного Фонду як Російської Федерації, так і України або сплачено не було.

Таким чином, враховуючи те, що сплата страхових внесків є основною ознакою страхового стажу, тоді як позивач працював на території Російської Федерації та страхових внесків відповідно до законодавства України у спірний період не сплачував, набутий ним у цей період стаж не є страховим і не дає права на зарахування для призначення пенсії.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у позові.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити .

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року в частині задоволення позову, - скасувати.

Прийняти постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,- в і д м о в и т и.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 серпня 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.