Справа № 580/1789/21
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року справа № 580/1789/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Глийової В. Г.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи:

із 01 жовтня 1990 року по 14 вересня 1992 у кооперативі «Кристал» формувальником залізобетонних виробів по 3-му розряду: наказ про прийняття на роботу №7 від 05 жовтня 1990 року та наказ про звільнення за власним бажанням №144 від 09 вересня 1992 року;

із 07 листопада 1992 року по 04 січня 1994 року в колективному підприємстві «Укренергомонтаж», яке перейменовувалося спочатку в Київське монтажне управління «Київ-2», а пізніше в колективне підприємство «Київ-2» на посадах плиточника-мозаїчника 3 розряду та монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду: наказ №73 від 06 листопада 1992 року про прийняття на роботу та наказ №5-к від 11 листопада 1996 року про звільнення з роботи за власним бажанням.

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи:

із 01 жовтня 1990 року по 14 вересня 1992 у кооперативі «Кристал» формувальником залізрбетоцних виробів по 3-му розряду: наказ про прийняття на роботу №7 від 05 жовтня 1990 року та наказ про звільнення за власним бажанням №144 від 09 вересня 1992 року;

із 07 листопада 1992 року по 04 січня 1994 року в колективному підприємстві «Укренергомонтаж», яке перейменовувалося спочатку в Київське монтажне управління «Київ-2», а пізніше в колективне підприємство «Київ-2» на посадах плиточника-мозаїчника 3 розряду та монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду: наказ №73 від 06 листопада 1992 року про прийняття на роботу та наказ №5-к від 11 листопада 1996 року про звільнення з роботи за власним бажанням;

- зобов`язати відповідача здійснити призначення позивачу пенсії по інвалідності з дня встановлення 3-ої групи інвалідності із 24 листопада 2020 року, у зв`язку із зарахуванням до мого страхового стажу періодів роботи:

із 01 жовтня 1990 року по 14 вересня 1992 у кооперативі «Кристал» формувальником залізобетонних виробів по 3-му розряду: наказ про прийняття на роботу №7 від 05 жовтня 1990 року та наказ про звільнення за власним бажанням №144 від 09 вересня 1992 року;

із 07 листопада 1992 року по 04 січня 1994 року в колективному підприємстві «Укренергомонтаж», яке перейменовувалося спочатку в Київське монтажне управління «Київ-2», а пізніше в колективне підприємство «Київ-2» на посадах плиточника-мозаїчника 3 розряду та монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду: наказ №73 від 06 листопада 1992 року про прийняття на роботу та наказ №5-к від 11 листопада 1996 року про звільнення з роботи за власним бажанням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що по досягненню 57 років, будучи особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання звернувся до відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №95 від 15 грудня 2020 року позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відмовлено та встановлено, що страховий стаж позивача становить 10 років 10 місяців 19 днів. Позивач зазначає, що його страховий стаж становить більше ніж 14 років, що дає право на призначення йому пенсії по інвалідності. Вважає, дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності є протиправними та порушують його права.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду 15.04.2021 відзив на позовну заяву у якому зазначено, що при розгляді наданих позивачем документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 10 років 10 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано періоди з 01.10.1990 по 14.09.1992 у кооперативі «Кристал», оскільки наказ про прийняття на роботу написаний іншою пастою та з 07.11.1992 по 04.01.1994 у КП «Укренергомонтаж», оскільки в наказі про звільнення вказаний 1996 рік та відсутній підпис відповідальної особи. Враховуючи ту обставину, що позивач не надав жодного документу для підтвердження спірного періоду роботи правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду відсутні. З огляду на зазначене, рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є правомірним.

Ухвалою суду від 05.05.2021 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.05.2021 продовжено процесуальний строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 06.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 09 год 30 хв 21 липня 2021 року з`явився позивач, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання явку свого представника до суду не забезпечив, надав до суду 12.07.2021 клопотання про розгляд справи без його участі.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААЮ №776335 від 24.11.2020.

Згідно відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що:

01.10.1990 позивач прийнятий на роботу формувальника бетону третього розряду в кооперативі «Кристал» згідно наказу №7 від 05.10.1990;

14.09.1992 звільнений із займаної посади за власним бажанням відповідно до наказу№144 від 09.09.1992;

07.11.1992 прийнятий плиточником-мозаїчником третього розряду в Київському монтажному управлінні "Київ-2" комунального підприємства «Укренергомонтаж» згідно наказу №79 від 06.11.1992;

12.02.201993 переведений монтажником сталевих і залізобетонний конструкцій четвертого розряду відповідно до наказу №07к від 12.02.1993;

згідно рішення Ватутінського виконавчого комітету міста Києва від 17.09.1993 Київське монтажне управління "Київ-2" перейменовано в Колективне підприємство "Київ-2";

04.01.1994 позивач звільнений із займаної посади за власним бажанням відповідно до наказу №25к від 11.11.1996.

З довідки архівного відділу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради від 29.03.2021 №716, 218в вбачається за документами кооперативу «Кристал», які зберігаються в архівному відділі, встановлено, що ОСОБА_1 працював у кооперативі. У наказах з особового складу за 1990 рік, наказ про прийняття ОСОБА_1 не виявлено. Згідно з відомостями нарахування заробітної плати працівникам, заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась з листопада 1990 року по вересень 1992 року включно. Наказом від 09 вересня 1992 року № 144 ОСОБА_1 , бетонник будівельного виробництва, звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, з 04 вересня 1992 року.

14.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.12.2020 №95 позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відмовлено у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Позивачу повідомлено, що його страховий стаж становить 10 років 10 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано періоди з 01.10.1990 по 14.09.1992 у кооперативі «Кристал», оскільки наказ про прийняття на роботу написаний іншою пастою та з 07.11.1992 по 04.01.1994 у КП «Укренергомонтаж», оскільки в наказі про звільнення вказаний 1996 рік та відсутній підпис відповідальної особи.

Вважаючи відмову відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.10.1990 по 14.09.1992 та з 07.11.1992 по 04.01.1994 протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46 Конституції України).

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно зі ст. 8 Закон №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 4 Закон №1058-IV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1 та 2 ст. 7 Закону №1788-XII.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 18 цього ж Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У п. 23, 24 Порядку №637 визначено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

З системного аналізу зазначених норм слідує, що пенсія за віком, по інвалідності та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Таким чином, держава гарантує кожному виплату пенсії за умови наявності відповідного стажу роботи. До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Саме на підставі зроблених у ній записів, органи Пенсійного фонду України призначають пенсію. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у виняткових випадках - на підставі показань свідків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із відповідною заявою та доданими до неї документами до відповідача з проханням призначити йому пенсію по інвалідності третьої групи загального захворювання.

Відповідач, розглянувши заяву та надані позивачем документи, відмовив останньому у призначенні пенсії по інвалідності з огляду на те, що страховий стаж позивача складає 10 років 10 місяців 19 днів та є недостатнім для призначення даного виду пенсії. При цьому, відповідач вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди з 01.10.1990 по 14.09.1992 у кооперативі «Кристал», оскільки наказ на прийняття написаний іншою пастою та з 07.11.1992 по 04.01.1994 у КП «Укренергомонтаж», оскільки в наказі про звільнення вказаний 1996 рік та відсутній підпис відповідальної особи.

З приводу вказаних обставин суд зазначає про таке.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 розділу II Інструкції № 58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Дослідивши копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 24.11.2020 суд зазначає, що записи про спірний період роботи з 01.10.1990 по 14.09.1992 у кооперативі «Кристал» не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, записи виконані під порядковими номерами 1 та 2, розміщені послідовно по хронології, написані акуратно, завірені підписом посадової особи підприємства та печаткою підприємства.

Суд зазначає, що занесення до трудової книжки записів різною пастою Інструкцією №58 не заборонено.

Крім того, період роботи з 01.10.1990 по 14.09.1992 у кооперативі «Кристал» підтверджений довідкою архівного відділу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради від 29.03.2021 №716, 218в згідно якої заробітна плата ОСОБА_1 у кооперативі нараховувалась з листопада 1990 року по вересень 1992 року включно. Наказом від 09 вересня 1992 року № 144 ОСОБА_1 , бетонник будівельного виробництва, звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, з 04 вересня 1992 року.

Щодо зарахування до страхового стажу період роботи з 07.11.1992 по 04.01.1994 у КП «Укренергомонтаж» суд зазначає, що записи у трудовій книжці позивача про спірний період не містять перекреслень, виправлень чи дописок, записи виконані під порядковими номерами 15, 16, 17 та 18 розміщені послідовно по хронології, написані акуратно, завірені печаткою підприємства.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що записи про трудову діяльність позивача у період з 07.11.1992 по 04.01.1994 не засвідчені належним чином підписом, посадової особи підприємства та містять помилку у даті наказу, яким позивача звільнено із займаної посади.

З приводу даної обставини суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, а загальних підставах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Отже, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 01.10.1990 по 14.09.1992 у кооперативі «Кристал» та з 07.11.1992 по 04.01.1994 у КП «Укренергомонтаж» підлягають зарахуванню до його стажу роботи для призначення пенсії по інвалідності.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити призначення позивачу пенсії по інвалідності з дня її встановлення суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є перевірка законності та обґрунтованості прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень, прийняття самого рішення про призначення пенсії за заявою фізичної особи є дискреційним повноваженням органів Пенсійного фонду України.

Отже, вказана позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01 жовтня 1990 року по 14 вересня 1992 у кооперативі «Кристал» та з 07 листопада 1992 року по 04 січня 1994 року в колективному підприємстві «Укренергомонтаж».

Враховуючи викладене суд зазначає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Враховуючи викладене, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454, 00 грн підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2,6, 9,14, 19, 76, 77,139,241-246,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01 жовтня 1990 року по 14 вересня 1992 у кооперативі «Кристал» та з 07 листопада 1992 року по 04 січня 1994 року в колективному підприємстві «Укренергомонтаж».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 жовтня 1990 року по 14 вересня 1992 у кооперативі «Кристал» та з 07 листопада 1992 року по 04 січня 1994 року в колективному підприємстві «Укренергомонтаж».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійнок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 серпня 2021 року.

Суддя С.О. Кульчицький