Справа № 380/6216/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6216/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не надання інформації про те, яка сума коштів була нарахована моїй мамі ОСОБА_2 згідно постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 21 березня 2013 року, але не була виплачена при її житті;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надати ОСОБА_1 інформацію про те, яка сума коштів була нарахована ОСОБА_2 згідно постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 21 березня 2013 року, але не була виплачена при її житті;

- справу розглянути за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами;

- стягнути з відповідача судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Постановою Червоноградського міського суду від 21 березня 2013 року задоволено позов матері позивача - ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Червоноград про зобов`язання встановити підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 04.09.2012 року. Вказаним судовим рішенням зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Червоноград нараховувати і виплачувати ОСОБА_2 , як реабілітованому громадянину підвищення до пенсії у розмірі мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 04.09.2012 року. Рішення суду набрало законної сили 1 травня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 моя мама - ОСОБА_2 померла.

Згідно відповіді департаменту пенсійного забезпечення ПФУ від 27.03.2020 року на виконання вказаного судового рішення, ОСОБА_2 з 04.09.2012 року проведено перерахунок підвищення як реабілітованій, відповідно до п. «г» ст.77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Позивач стверджує, що являється єдиним спадкоємцем майна та майнових прав матері ОСОБА_2 , таким чином має право на спадкування нарахованих його померлій мамі, але не отриманих нею при житті сум в порядку ст. 1216 ЦК України.

З цією метою, позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із запитом згідно Закону України «Про інформацію» з вимогою надати інформацію, яка стосується його прав та інтересів із проханням повідомити яка сума коштів відповідно до проведеного підвищення не була виплачена ОСОБА_2 , та з яких підстав.

Згідно відповіді відповідача від 10.03.2021 року позивачу було відмовлено у наданні необхідної інформації з тих підстав, що вона є конфіденційною.

На думку позивача така відмова є протиправною, оскільки на померлу особу не можуть поширюватися вимоги ст. 11, 14, 21 Закону України «Про інформацію», щодо неможливості збирання без її згоди інформації щодо якої позивачем подано інформаційний запит ГУ ПФУ у Львівській області, оскільки вже не може бути учасником цивільних відносин стосовно вказаного немайнового права.

Враховуючи наведене, відповідач під час відмови у наданні запитуваної інформації діяв необґрунтовано, саме тому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не надання інформації про те, яка сума коштів була нарахована ОСОБА_2 згідно постанови Червоноградського міського суду від 21 березня 2013 року, але не була виплачена при її житті та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надати ОСОБА_1 інформацію про те, яка сума коштів була нарахована ОСОБА_2 згідно постанови Червоноградського міського суду від 21 березня 2013 року, але не була виплачена при її житті.

Позивач зазначив, що очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

03.06.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому додатково зазначено, що посилання відповідача на таку підставу відмови, як те, що прийняття спадщини не підтверджено належним чином, на переконання позивача, є безпідставним, адже з вказаної причини відповідач не відмовляв у наданні запитуваної інформації відповідно до листа від 10.03.2021 року.

Також 22.06.2021 року позивачем надіслано пояснення на заперечення ГУ ПФУ у Львівській області, в яких вказав, що доводи відповідача про не підтвердження належним чином прийняття спадщини не відповідають вимогам матеріального права.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Відповідач у поданому 26.05.2021 року на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що ОСОБА_1 звернувся із запитом згідно Закону України «Про інформацію» від 22.02.2021 року з проханням повідомити чи здійснено відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили нарахування ОСОБА_2 , як реабілітованому громадянину підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» статті 77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

За результатами розгляду вказаного запиту Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області скеровано відповідь від 10.03.2021 року вих.№2510-1864/К-55 8-1300/21. Дана заява позивача розглянута відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян».

Оскільки, позивачем до запиту від 22.02.2021 не було долучено документів, які б містили дані на отримання ним конфіденційної інформації щодо ОСОБА_2 , а також документів, які б підтверджували факт прийняття ним спадщини ОСОБА_2 , у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не було правових підстав для надання позивачу запитуваної інформації щодо ОСОБА_2 .

07.06.2021 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому додатково вказав, що факт прийняття ОСОБА_1 спадщини ОСОБА_2 не був підтверджений належним чином.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, які викладені в позовній заяві, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 21 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Постановою Червоноградського міського суду від 21 березня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Червоноград про зобов`язання встановити підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 04.09.2012 року. Вказаним судовим рішенням зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Червоноград нараховувати і виплачувати ОСОБА_2 , як реабілітованому громадянину підвищення до пенсії у розмірі мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 04.09.2012 року. Рішення суду набрало законної сили 1 травня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла відповідно до Свідоцтва про смерть (а.с.14).

Позивач звернувся із запитом згідно Закону України «Про інформацію» від 22.02.2021 з проханням повідомити чи здійснено відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили, нарахування ОСОБА_2 , як реабілітованому громадянину підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вказана обставина не заперечувалась сторонами.

За результатами розгляду вказаного запиту Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області скеровано відповідь від 10.03.2021 року вих.№2510-1864/К-55 8-1300/21. Дана заява позивача розглянута відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян», в якій відповідач з покликанням на вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист персональних даних» відмовив позивачеві у наданні запитуваної інформації, оскільки долучені до заяви документи не містять даних на отримання конфіденційної інформації щодо ОСОБА_2 .

Не погодившись із відмовою ГУ ПФУ у Львівській області щодо надання інформації за наслідками розгляду запиту ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України)).

Суд зазначає, що Закон України від 02.10.1992 № 2657 «Про інформацію» регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про інформацію», основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в обґрунтування підстав для відмови у наданні запитуваної інформації відповідач посилався на вимоги ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. ст. 11, 21 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки долучені до заяви документи не містять даних на отримання конфіденційної інформації щодо ОСОБА_2 .

З даного приводу суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для звернення до відповідача стало те, що позивач є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_2 , зокрема, і щодо недоотриманої останньою пенсії.

Тобто, з урахуванням того, що спадкодавець помер, його спадкоємець має право на отримання в органі Пенсійного фонду інформації щодо розміру недоотриманої пенсії, оскільки така інформації безпосередньо стосується його прав та інтересів.

Доводи відповідача, що долучені до заяви позивача документи не містять даних на отримання конфіденційної інформації щодо ОСОБА_2 суд оцінює критично, позаяк такі ґрунтуються на помилковому та довільному трактуванні ст. ст. 11, 21 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», жодних вимог щодо надання позивачем необхідних документів, які на думку відповідача необхідні для надання запитуваної інформації відповідь від 10.03.2021 року вих.№2510-1864/К-55 8-1300/21 не містить.

Також суд зауважує, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано з яких підстав і з урахуванням яких норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит позивача було розглянуто за правилами, передбаченими Законом України «Про звернення громадян», адже наведеними нормативно-правовими актами передбачено різні строки і порядок розгляду запиту та звернення (заяви, скарги, пропозиції).

Окремо суд звертає увагу, що невмотивованість відмови розпорядника інформації свідчить, зокрема, про порушення процедури розгляду відповідного запиту. Необґрунтована відповідь на запит не відображає виконання розпорядником публічної інформації своїх повноважень, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», а в обставинах цієї справи свідчить про необґрунтованість дій відповідача при розгляді запиту ОСОБА_1 .

Щодо посилань відповідача, викладених у відзиві та у запереченні на відповідь на відзив, суд їх до уваги не бере в силу норм ч. 2 ст. 77 КАС України, оскільки відповідач не може посилатися на обставини, які не були покладені в основу його відмови.

Отже, викладені вище обставини свідчать про неналежний розгляд відповідачем запиту ОСОБА_1 від 22.02.2021 року з проханням повідомити чи здійснено відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили нарахування ОСОБА_2 , як реабілітованому громадянину підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оскільки доводи позовної заяви позивача зводяться до його незгоди з відмовою ГУ ПФУ у Львівській області у наданні запитуваної інформації та з урахуванням обставин справи належним та ефективним способом судового захисту прав ОСОБА_1 є визнання протиправною відмови ГУ ПФУ у Львівській області у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 22.02.2021 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит від 22.02.2021 року.

Саме такий спосіб порушеного права обрано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20.

При цьому, суд враховує, що частиною другою статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції № 38 від 07.04.2021 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Із урахуванням часткового задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути 454,00 грн.

Станом на дату прийняття рішення у даній справі позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували понесення витрат на професійну правничу допомогу, а тому підстави для їх розподілу станом на дату прийняття рішення у даній справі - відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. М. Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 22.02.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 22.02.2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. М. Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 454,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 04.08.2021 року.

Суддя Клименко О.М.