Справа № 420/7139/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7139/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Одескомунтранс» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу № 56039-13 від 16.03.21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.04.21 КП «Одескомунтранс» отримало поштою податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області № 56039-13 від 16.03.21 одо сплати земельного податку з юридичних осіб в розмірі 9151,16 грн. При цьому позивач не отримував жодних інших документів від податкового органу стосовно наявності заборгованості по сплаті земельного податку. В той же час, відповідно до додатку до рішення ОМР від 12.12.18 № 4067-VII, дія якого продовжена і на 2021 рік, для комунальних підприємств, засновником яких є Одеська міська рада, встановлено пільги у розмірі 100% податкового зобов`язання на рік відповідно до п. 284.1 ст. 284 ПКУ. Отже КП «Одескомунтранс» є тим підприємством, якому встановлено пільги у розмірі 100% суми податкового зобов`язання на рік. Отже ГУ ДПС в Одеській області не мало права складання податкової вимоги з визначення для комунального підприємства податкового боргу станом на 15.03.21 в сумі 9151,16 грн земельного податку.

Ухвалою судді від 05.05.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; заяву позивача щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21.05.21 до суду від ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що складанню податкової вимоги передувало подання КП «Одескомунтранс» податковому органу за 2021 рік декларації від 18.02.21, яка підписана керівником Саєнко А.А. та Манішкіною Н.П. В детальному розрахунку до вищезазначеної декларації зазначається, що підприємством само собі визначило щомісячну ставку податку за 2021 рік в розмірі 9151,16 грн. Отже на підставі цієї обставини контролюючий орган і почав нараховувати щомісячно податок на землю, не зважаючи на те, що КП «Одескомунтранс» є комунальним підприємством та користується пільгою зі сплати податку на землю.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що комерційне КП «Одескомунтранс» (31185678) 21.02.2001 створено (дата запису: 04.01.2006; номер запису: 0016211) засновником - Одеською міською радою відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про власність, ГКУ, ЦКУ. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи.

12.12.2018 Одеською міською радою прийнято рішення № 4067-VІІ «Про надання пільг щодо земельного податку на 2019 рік», згідно з додатком до якого відповідно до п. 284.1 ст. 284 ПКУ визначено групу платників, яким встановлено пільги 100% суми податкового зобов`язання на рік по сплаті земельного податку, зокрема для комунальних підприємств, засновником яких є Одеська міська рада.

Дію вищезазначеного рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 № 4067-VІІ «Про надання пільг щодо земельного податку на 2019 рік» продовжено рішеннями Одеської міської ради № 5522-VII від 11.12.2019 на 2020 р. та від 24.12.20 № 16-VIII на 2021 рік.

18.02.2021 КП «Одескомунтранс» подано до податкового органу звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та / або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2021 рік, в якій у розділі І «Розрахунок земельного податку» у графі «річна сума земельного податку) вказано 109813,96 грн, а також у графі «пільга» зазначено 100%, «сума пільги» - 109813,96 грн. В розділі ІІІ «Розрахунок податкового зобов`язання» в графі «нараховано на 2021 рік усього» вказано « 109813,96» та щомісячно прописано суму 9151,16 грн.

На підставі поданої декларації ГУ ДПС в Одеській області 16.03.21 складено податку вимогу № 56039-13, згідно з якою станом на 15.03.21 сума податкового боргу платника податку КП «Одескомунтранс» по земельному податку (18010500) складає 9151,16 грн, яку було направлено засобами поштового зв`язку 24.03.2021 та вручено позивачу 05.04.21. Отже, позивач, не погодившись із отриманою податковою вимогою, звернувся за судовим захистом із даним позовом, зважаючи на протиправність дій податкового органу щодо направлення податкової вимоги.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За правилами підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

В силу пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з ст. 269 ПКУ платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до ст. 270 ПКУ об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з ст. 285 ПКУ базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПКУ платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з п. 284.1 ст. 284 ПКУ Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Нові зміни до рішень щодо наданих пільг зі сплати земельного податку надаються відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Пунктами 8.1, 8.3 статті 8 ПК України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, судом встановлено, що Комунальному підприємству «Одескомунтранс» відповідно до п. 284.1 ст. 284 ПК України встановлено 100% пільгу зі сплати плати за землю (код пільги 18010510), що відображено у поданій позивачем до податкового органу податкові декларації з плати за землю за 2021 рік. Зокрема, в графі 15 декларації вказано розмір пільги 100%, в графі 16 декларації вказано її суму 109813,96 грн. Відповідно, у графі 17 «річна сума податку (до сплати)» позивачем зазначено «-». Однак позивач, подаючи звітність, припустився помилки при заповненні розділу ІІІ податкової декларації, вказавши замість даних, які відображені у графі 17 розділу І цієї декларації, а саме «-» або « 0», нараховану суму плати за землю за 2021 рік в сумі 109813,96 грн та помісячні суми податку 9151,16 грн, тим самим самостійно визначивши собі податкові зобов`язання.

Отже позивачем помилково визначено собі податкове зобов`язання з плати за землю в 2021 р., що й спричинило подальше формування податковим органом податкової вимоги на відповідну самостійно задекларовану платником податку суму податкового зобов`язання станом на 15.03.21.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПКУ у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до п.59.4 ст. 59 ПКУ податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже в даному випадку податковий орган діяв в межах своїх повноважень та з урахуванням поданої платником податків звітності, а саме надіслав податкову вимогу платнику податків, який самостійно подав податкову декларацію із визначеним податковим зобов`язанням, але не погасив суми задекларованих податкових зобов`язань. При цьому в даному випадку контролюючий орган не визначав податкових зобов`язань позивачу, а виходив виключно із даних податкової звітності, яка, як встановлено судом вище, була подана із помилками з боку платника податків.

У свою чергу, платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним (п. 286.3 ст. 286 ПКУ).

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПКУ у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Тобто позивач в межах норм податкового законодавства має змогу виправити допущенні помилки, уточнивши власні податкові зобов`язання шляхом подання уточненої податкової декларації.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Одескомунтранс» (65031, м. Одеса, вул. Братів Поджіо, 4; РНОКПП 31185678) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк?

.