Справа № 600/496/21-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/496/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

04 серпня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької міської ради, в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати підпункт 3.1 пункту 3 рішення сесії Чернівецької міської ради №2393 від 30 вересня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробленню проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована навпроти будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати Чернівецьку міську раду упродовж 35 днів з дати набранні рішення суду законної сили, подати до Чернівецького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 3.1 пункту 3 рішення сесії Чернівецької міської ради №2393 від 30 вересня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробленню проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована навпроти будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Чернівецьку міську раду упродовж 35 днів, з дати набрання рішенням суду у даній справі законної сили, подати до Чернівецького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3325,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради судовий збір в сумі - 908 грн., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 10.02.2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.06.2020 позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 .

До поданої заяви позивачем було додано копію паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та графічний матеріал на якому вказала бажане місцезнаходження земельної ділянки (а.с. 9-12).

Підпунктом 3.1 пункту 3 рішення 83 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 30.09.2020 року №2393 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю підстав для надання переваги ОСОБА_1 перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівців та користуються правом на першочергове отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель і споруд, про що зазначено у спеціальних нормах Законів-України, які визначають статус цих осіб (в обліку індивідуальних забудовників не зареєстрована).

Позивач, не погоджуючись з пп.3.1 п. 3 рішення сесії Чернівецької міської ради №2393 від 30.09.2020 року про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, звернулась з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з чим суд першої інстанції вказав, що зазначені у підпункті 3.1 п. 3 спірного рішення Чернівецької міської ради від 30вересня 2020 року №2393 підстави відмови в отриманні дозволу на розроблення проекту землеустрою (відсутність реєстрації в обліку індивідуальних забудовників та відсутність ( прав на отримання переваги перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників м. Чернівці на першочергове отримання земельних ділянок) не відповідають вимогам частини 7 статті 118 ЗК України.

Крім того, суд відхилив доводи відповідача про те, що не реєстрація позивача та не перебування його на обліку індивідуальних забудовників є підставою прийняття оскаржуваного рішення, з огляду на те, що порядок та підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, встановлені названим нормативно-правовим актом, не містить такої умови для виділення земельної ділянки у власність громадянам "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", як перебування громадян на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста.

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву стосовно ненадання позивачем в повному обсязі документів, передбачених правилами обліку, суд першої інстанції вказав, що при зверненні до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивачем було додано копію паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та графічний матеріал на якому вказала бажане місцезнаходження земельної ділянки.

При цьому, надання інших, додаткових документів до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, нормою ст. 118 Земельного кодексу України не передбачено і вищевказаний перелік документів є вичерпним.

Щодо вимог зобов`язального характеру, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для їх задоволення шляхом зобов`язання Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробленню проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована навпроти будинковолодіння АДРЕСА_1 та зобов`язання Чернівецьку міську раду упродовж 35 днів, з дати набрання рішенням суду у даній справі законної сили, подати до Чернівецького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення, оскільки такі вимоги є похідними від попередніх, та, на переконання суду, є належним й ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Також, судом першої інстанції задоволено клопотання про стягнення з відповідача судових на користь позивача підлягає в сумі 3325,00 грн. як витрати, що були сплачені позивачем за професійну правничу допомогу надану адвокатом Підгорною Л.Є. та стягнуто на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн, згідно квитанції №0.0..1 від 10.02.2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в повному обсязі, разом з тим, мотивувальна частина містить доводи стосовно правомірності прийнятого відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 .

При цьому, аргументів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Чернівецьку міську раду упродовж 35 днів з дати набрання рішенням суду у даній справі законної сили, подати до Чернівецького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення, а також доводів щодо задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3325,00 грн. апеляційна скарга не містить.

Враховуючи положення ст. 308 КАС України, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині доводів, викладених апелянтом в мотивувальній частині апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (надалі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту "г" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема, в містах - не більше 0,10 гектара.

Аналізуючи зміст вказаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення громадян до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №545/808/17, від 05.03.2019 року у справі №2040/6320/18, від 27.02.2020 року у справі №120/1491/19-а, від 21.12.2020 року у справі № 824/508/19-а.

Частинами 10, 11 статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Так, зі змісту рішення 83 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 30.09.2020 року №2393 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", зокрема, підпунктом 3.1 пункту 3 вирішено відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю підстав для надання переваги ОСОБА_1 перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівців та користуються правом на першочергове отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель і споруд, про що зазначено у спеціальних нормах Законів-України, які визначають статус цих осіб (в обліку індивідуальних забудовників не зареєстрована).

Досліджуючи обставини, які слугували підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не вказано чітких підстав відмови у наданні такого дозволу, виключний перелік яких встановлений у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що викладені в пп. 3.1 п. 3 рішення Чернівецької міської ради від 30.09.2020 №2393 підстави відмови в отриманні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме відсутність реєстрації позивача в обліку індивідуальних забудовників та відсутність прав на отримання переваги перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників м. Чернівці на першочергове отримання земельних ділянок, не відповідають жодному з визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для такої відмови

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на рішення Чернівецької міської ради від 30.04.2015 №1602, оскільки Порядок розгляду звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо виділення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях, затверджений вказаним рішенням, не визначає перелік підстав для відмови у наданні дозволу, а лише встановлює порядок здійснення окремого обліку індивідуальних забудовників.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою, міська рада також виходила з того, що позивач не перебуває на загальному обліку забудовників, який передбачений рішенням міської ради від 23.02.2021 №438, оскільки, як вбачається з витягу рішення Чернівецької міської ради VII скликання від 30.09.2020 року, вказані обставини не були підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Земельним Кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Разом з тим, рішення Чернівецької міської ради 30.09.2020 №2393 не містить жодної з підстав, передбаченої ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України щодо відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналізуючи положення статті 116, 118 ЗК України, суд приходить до висновку, що міська рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року №463/3375/15-а.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована навпроти будинковолодіння АДРЕСА_1 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №825/2228/18

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача при прийнятті рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована навпроти будинковолодіння АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим рішення суду є правомірним.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.