Справа № 640/18710/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправними, щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ ОСОБА_1 у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, починаючи з моменту звернення за призначенням - з 14.08.2019;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію в зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника з моменту звернення за призначенням - з 14.08.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказала, що їй протиправно відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 травня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ ОСОБА_1 у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника з 14 серпня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію в зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника з 14 серпня 2019 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що норми статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII розповсюджуються тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та не розповсюджуються на Позивача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відповідно до пенсійного посвідчення (видано довічно) від 23.02.2006 серії НОМЕР_1 перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України.

До позову додано посвідчення (видано довічно) від 13.12.2016 серії НОМЕР_2 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу від 01.12.1989 серії НОМЕР_3 між громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб, присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" від 07.06.2019 № 904-450 ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 фактично проживали та вели господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

До позову додано свідоцтво про смерть від 17.05.2019 серія НОМЕР_4 , за яким ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з розпискою-повідомлення від 09.07.2019 № 3999 Позивачем подано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву про призначення/перерахунок пенсії, до якої додано: копію паспорта; трудову книжку (померлого); документи про вік померлого годувальника; копію свідоцтва про шлюб; довідка з ЖЕКу (а.с.17).

Представник Позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зі скаргою від 09.08.2019, в якій просив письмово повідомити про результати розгляду заяви про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі пункту 10 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в розмірі 70% від заробітної плати державного службовця яку отримував померлий годувальник та притягнути винних до відповідальності.

Листом від 10.09.2019 № 199571/02/К-11049 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Позивача, що переведення на пенсію по втраті годувальника можливе за умови, якщо розрахунок пенсії буде провадитись відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", водночас пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, проте таке право визначено саме для державних службовців без поширення такого права на членів їх сімей.

Позивач, вважаючи протиправною відмову у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що положення статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ поширюються на непрацездатних членів сім`ї померлої особи, яка мала право на отримання пенсії за цим Законом.

Позивач на момент смерті чоловіка мала статус непрацездатного члена сім`ї померлого годувальника та відповідала вимогам передбаченим статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, тому набула право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, тому дії Відповідача щодо відмови Позивачу у зазначеному є протиправними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу (частина перша).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (пункт 1 частини другої).

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Як вбачається з позовної заяви, Позивач просить призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника.

Так, статтею статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ встановлено:

в разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина десята);

право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом (частина одинадцята).

Станом на 14.08.2019 (час звернення про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника) Позивач отримувала пенсію за віком з 13.12.2016, тобто була непрацездатною. Отримання чоловіком Позивача пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", Відповідачем не заперечується.

Оскільки ОСОБА_2 з 2006 року отримував пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", а Позивач на момент смерті чоловіка мала статус непрацездатного члена сім`ї померлого годувальника та відповідала вимогам передбаченим статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, вона набула право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника.

Щодо доводів Відповідача про поширення наведених положень статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ лише на осіб, які визначені в пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (набрав чинності з 01.05.2016), колегією суддів зазначається наступне.

Відповідно до пунктів 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 11); для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, зазначені положення законодавства стосуються державних службовців, та ними не врегульовано питання призначення пенсії внаслідок втрати годувальника (особа, яка отримувала пенсію на підставі Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ) непрацездатному члену сім`ї.

Разом з тим, як зазначено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини, а також період, в яких виник цей спір. дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону № 889-VIII, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття Закону № 889-VIII поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто Позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Як вбачається з матеріалів справи представником ОСОБА_1 направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві скаргу від 09.08.2019 у зв`язку з відмовою Солом`янського відділення в прийнятті заяви про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі пункту 10 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, до якої було надано нотаріально засвідчену копію довіреності, заяву про призначення/перерахунок пенсії, копію трудової книжки, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, копію свідоцтва про смерть померлого годувальника, копію акта про проживання осіб. Вказана скарга отримана Відповідачем 14.08.2019.

Згідно з пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти"; 5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.9 Порядку № 22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 1.10 Порядку № 22-1 визначено, що особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.9 цього розділу.

Оскільки Позивачем подано визначені пунктом 2.3 Порядку № 22-1 документи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії в зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника з 14.08.2019, з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко