Справа № 520/868/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

Іменем України

(додаткове)

03 серпня 2021 року Справа №520/868/21 Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у справі №520/868/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення і вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У проваджені Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа №520/868/21 за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення і вимоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №520/868/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Представником позивача 28.05.2021 через канцелярію суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №520/868/21, в якій останній просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме - витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12 000,00 грн. Заява вмотивована тим, що розглянувши адміністративну справу по суті, судом не вирішено питання про судові витрати у частині витрат на правову допомогу.

Згідно частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи положення зазначеної статті та те, що судове рішення було прийнято у порядку спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку про розгляд заяви у порядку письмового провадження.

Відповідач заперечень стосовно стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суду не надав.

Розглянувши зміст поданої заяви та доданих до неї документів, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення податкового повідомлення-рішення і вимоги, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 13.05.2020 №60901-5806-2038;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Харківській області від 09.11.2020 №18553-13 - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківське насіння» від 17.12.2020 №1 до податкової накладної від 05.12.2020 №1, від 06.12.2020 №2 до податкової накладної від 06.12.2020 №1, від 08.12.2020 №3 до податкової накладної від 08.12.2020 №2, датою їх фактичного подання.

Разом з позовними вимогами позивачем заявлено клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 12908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 задоволено повністю адміністративний позов ОСОБА_1 у справі №520/868/21. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13.05.2020 №60901-5806-2038. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 09.11.2020 №18553-13. Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Суд, дослідивши матеріали поданої заяви та зміст судового рішення, зазначає наступне.

За правилами пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що при вирішенні судом позовних вимог позивача у судовому рішенні від 25.05.2021 у справі №520/868/21 судом було надано оцінку заявленим позивачем позовним вимогам.

Зі змісту резолютивної частини вказаного судового рішення вбачається, що на користь позивача стягнуто сплачену суму судового збору у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до положень частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частин третьої, четвертої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами третьою та четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частини статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини сьомої статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як свідчать матеріали справи, 15.12.2021 між Адвокатським об`єднанням «ЛЄДАПРАВО» в особі голови Марченко Ніни Миколаївни (надалі - Адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №199.

Відповідно до підпункту 1.1 розділу 1 вказаного договору Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання гадавати правничу допомогу за дорученням Клієнта по спору з ГУ ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2020 року №60901-5806-2038 та податкової вимоги від 09.11.2020 №18553-13, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.

Згідно пункту 3.1 розділу 3 вказаного договору, за правову допомогу, передбачену в п.п.1.2 договору Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у розмірі 12000,00 грн з розрахунку 1000,00 грн за одну годину роботи: 3000,00 грн збір інформації та документів для подання позову (3 години), 7000,00 грн. складання позовної заяви (7 годин), 2000,00 грн. - консультування клієнтів (2 години).

Також судом встановлено, що сторонами було складено та підписано акт від 22.01.2021 №1 наданих послуг за договором №199 від 15.12.2020 року, відповідно до якого, сторони підписали цей акт про наступне:

- збір інформації та документів для подання позову до ГУ ДПС України в Харківській області 3 години, вартість за 1 годину 1000,00 грн. Всього вартість 3000,00 грн.;

- консультування Клієнта - 2 години, вартість 1000,00 грн за годину. Всього вартість 2000,00 грн;

- складання позовної заяви та подання до суду через систему Електронний суд - 7 годин, вартість за 1 годину 7000,00 грн. Всього вартість 7000,00 грн.

Всього до сплати клієнтом - 12000,00 грн.

На підтвердження оплати наданих послуг за договором №199 від 15.12.2020 позивачем надано меморіальний ордер від 21.01.2021 №@2PL485985 на суму 12000,00 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.

З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Керуючись положеннями статей 241-243, 246, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у справі №520/868/21 - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Харківській області (вулиця Пушкінська, 46, місто Харків, 61057, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Ніколаєва