Справа № 300/2340/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. справа № 300/2340/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) 21.05.2020 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання неправомірним та скасування рішення №332/05 від 02.11.2020 про відмову у перерахунку пенсії, зобов`язання здійснити з 01.04.2020 перерахунок і виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області від 26.10.2020 №21-79 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити одноразово та однією сумою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є пенсіонером, якому призначена пенсія відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати. У зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" та з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким відновлено порядок перерахунку пенсій призначених працівникам прокуратури відповідно до частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" в первинній редакції, у позивача виникло право на перерахунок та виплату раніше призначеної згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати. Однак у відповідь на звернення до відповідача про перерахунок пенсії на підставі отриманої від прокуратури Івано-Франківської області довідки, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області безпідставно та протиправно прийнято рішення №332/05 від 02.11.2020 про відмову у здійсненні такого перерахунку. З огляду на викладені обставини позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із правилами, встановленими статтею 263 КАС України (а.с.38-39).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.06.2021. Проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши що після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 перерахунок пенсії проводиться у разі зміни розмірів посадових окладів прокуратури після 13.12.2019. Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", на підстав якої видана довідка, не є належним нормативно-правовим актом для визначення заробітної плати працівників прокуратури, оскільки нею передбачено порядок оплати праці працівників прокуратури, а відтак не є підставою для перерахунку пенсії з 13.12.2019. Крім того, представник відповідача звернув увагу, на відсутність підстав для виплати пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром та виходячи з 90% від суми місячної заробітної плати, а також передчасність їх з`явлення. Відтак, вимоги позивача заявлені у позовній заяві є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, що визнається сторонами.

Прокуратурою Івано-Франківської області, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р/2020 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", видано ОСОБА_1 довідку від 26.10.2020 за № 21-79 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, за нормами чинними на 11.09.2020 за відповідною (прирівняною) посадою заступника прокурора області, яка становить всього 83208,01 грн (а.с.21).

В результаті розгляду поданої позивачем заяви від 27.10.2020 та долученої до неї довідки, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення від 02.11.2020 №332/05 про відмову в перерахунку пенсії. У вказаному рішенні позивачу роз`яснено, що підстав для проведення перерахунку пенсії на підставі поданої довідки про розмір заробітної плати немає, оскільки перерахунок пенсії проводиться у разі зміни розмірів посадових окладів для працівників прокуратури після 13.12.2019, чого не відбулось (а.с.28-29).

Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною та такою, що порушує право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи правову норму, яку слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, на момент призначення позивачу пенсії, визначалися статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (до 15 липня 2015 року) (надалі, також Закон №1789-XII).

Так, приписами частини 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991 (в редакції чинній до 28.12.2014) передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

14 жовтня 2014 року ухвалено Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VІІ).

У первинній редакції частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII мала такий текст: "Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Відтак, первинна редакція частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII та частина 17 (з 01.10.2011 - вісімнадцята) статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991 містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Розділ XII "Прикінцеві положення" Закону №1697-VII щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015. Водночас з 15.07.2015 втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" №1789-XII (крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

Суд зазначає, що починаючи з 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" далі - Закон № 76-VIII), яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни:

- частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.2011 (діяла до 15.07.2015) викладено в такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України";

- частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (яка набрала чинності 15.07.2015) викладено у такій редакції: "20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Таким чином, починаючи з 1 січня 2015 року в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру".

Законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року делегував Кабінету Міністрів України. Останній впродовж 2015-2019 років не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Така бездіяльність Кабінету Міністрів України призвела до чисельних судових спорів між пенсіонерами, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та Пенсійним фондом України.

У подальшому рішенням Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, яка передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 встановлений такий порядок його виконання:

- частина 20 статті 86 Закону №1697 не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення;

- частина 20 статті 86 Закону №1697 підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Також Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішень №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 та №6-р/2020 від 26.03.2020 у позивача виникло право на звернення за перерахунком пенсії в порядку, визначеному частиною 20 статті 86 Закону №1697, з дня підвищення заробітної плати працівникам прокуратури на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Судом встановлено, що Івано-Франківською обласною прокуратурою 26.10.2020 на підставі Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", видано ОСОБА_1 довідку від 26.10.2020 за № 21-79 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, за нормами чинними на 11.09.2020 за відповідною (прирівняною) посадою заступника прокурора області: 83208,01 грн (а.с.21).

Однак, на звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії, рішенням від 02.11.2020 №332/05 відповідач повідомив позивачу, що статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, з розрахунку 60% суми місячної заробітної плати.

Проте, такі висновки відповідача на думку суду, є помилковими, оскільки положення частини 2 статті 86 Закону №1697 щодо розміру пенсії застосовуються при призначенні пенсій прокурорським працівникам у разі реалізації ними первинного права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Тобто, при перерахунку пенсії позивача має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 (справа № 308/11498/16-а), від 22.06.2018 (справа № 635/6663/16-а), від 19.12.2018 (справа №725/1352/16-а), від 29.04.2020 ( справа № 490/5366/16-а), від 08.06.2021 (справа № 263/15245/16-а).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та проти Греції» та «Малама проти Греції». «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Ганс-Адам 11 проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словачини»).

У даних правовідносинах легітимні сподівання позивача на перерахунок пенсії передбачені законодавством, тобто, є конкретними, отже, на них поширюється режим «існуючого майна».

Крім того суд звертає увагу, що право на отримання позивачем пенсії, виходячи із розміру 90 % від суми місячної заробітної плати уже встановлено в постанові Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.07.2016 у справі №344/8554/16-а, яка набрала законної сили 06.10.2016, що, відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Корецький та інші проти України", щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується ("Маестрі проти Італії").

Щодо дати, з якої пенсійний орган зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача, суд зазначає наступне.

Позивач у цій справі просить здійснити з 01.03.2020 перерахунок пенсії на підставі довідки Івано-Франківської обласної прокуратури від 26.10.2020 №21-79 вих-20.

Як встановлено судом, первинна редакція частини 20 статті 86 Закону №1697-VII до 13.12.2019 року (дата ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р(II)/2019) не набирала чинності та не застосовувалася, оскільки Законом № 76-VIII цю первинну редакцію з 01.01.2015 року було змінено на речення "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України". Тобто ці зміни було внесені в текст статті 86 Закону №1697-VІІ ще до дати набрання нею чинності (15.07.2015 року).

Тому частина 20 статті 86 Закону №1697-VII (в первинній редакції, якою визначено умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років працівникам прокуратури) на підставі рішення Конституційного Суду України №7-р(II)/2019 набрала чинності 13.12.2019 року та підлягає застосуванню починаючи з цієї дати. Отже, після тривалої перерви (01.01.2015-12.12.2019) в Україні з`явилася/набрала чинності норма Закону, що визначає умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України "Про прокуратуру".

Вирішуючи питання щодо порядку перерахунку пенсії за вислугу років колишнього працівника прокуратури, суд враховує, що: перерахунок пенсії проводиться за заявою особи, до якої додаються необхідні документи на підтвердження умов, що зумовлюють перерахунок пенсії; відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII, як вже зазначено вище, набрала чинності з 13.12.2019 року, а відтак право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 13.12.2019 року.

Однак, суд зазначає, що згідно з наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 414 "Про день початку роботи обласних прокуратур" 11.09.2020 року визначено днем початку роботи обласних прокуратур, а відтак із зазначеної дати здійснюється оплата праці прокурорів обласних прокуратур та спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур) відповідно до статті 81 Закону №1697-VII та надаються довідки про заробітну плату для перерахунку пенсій. Відтак, перерахунок пенсії прокурорам обласних прокуратур здійснюється з 01.10.2020 року на підставі наданих довідок про заробітну плату.

З огляду на зміст виданої позивачу довідки Івано-Франківської обласної прокуратури від 26.10.2020 №21-79 вих-20 така довідка видана відповідно до вищеописаного Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-Р/2020, а розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначений за нормами чинними на 11.09.2020 року за відповідною (прирівняною) посадою працівника прокуратури.

Відтак, вірним у цій справі є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.10.2020 року (першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії) на підставі оновленої довідки Івано-Франківської обласної прокуратури від 26.10.2020 №21-79 вих-20.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що перерахунок пенсії позивача повинен здійснюватися, виходячи з 90% розміру місячного заробітку за відповідною посадою працюючого прокурора на підставі довідки Івано-Франківської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 26.10.2020 №21-79 вих-20, починаючи з 01.10.2020, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає наступне.

Питання щодо обмеження пенсії максимальним розміром є похідними і повинне вирішуватись після здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача.

Однак, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Таким чином, оскільки судовому захисту підлягають виключно порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому, в задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, зважаючи на їх передчасність, слід відмовити.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021 року у зразковій справі № 560/2120/20.

Щодо вимоги в частині зобов`язати відповідача виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, суд зазначає, що порядок виплати призначених пенсій належить до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Водночас з цим, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів існування у відповідача наміру допускати порушення закону у процедурі проведення майбутніх виплат за перерахованою пенсією.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, адже вимоги заявлені на майбутнє, стосуються правовідносин, котрі ще не відбулись та відносно яких відсутні докази обрання владним суб`єктом наперед певного варіанту правової поведінки.

Решта доводів сторін висновків суду та рішення по суті спору не змінюють.

В зв`язку із вищенаведеним, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання неправомірним та скасування рішення №332/05 від 02.11.2020 про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язання здійснити з 01.10.2020 перерахунок і виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області від 26.10.2020 №21-79 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, з подальшою виплатою пенсії у розмірі, встановленому після її перерахунку, до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо здійснення розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що позивач згідно з квитанцією від 19.05.2021 №ПН2320012 (а.с.1), підтвердив сплату судового збору на суму 1816,00 грн, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн, що пропорційно становить 50 % задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

В свою чергу, у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 в адміністративному позові вказав про необхідність стягнення із відповідача понесених ним витрат на правову допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, поряд з іншим, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи(частина 5 ст. 134 КАС України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в загальному розмірі, позивач долучив:

- ордер на надання правової допомоги від 28.04.2021 №003858;

- договір про надання правової допомоги від 05.05.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Вайсмен», згідно якого розмір гонорару визначено у розмірі 6000,00 грн (а.с.33-35);

Відтак, позивачем надані належні документи про понесення останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, що дає підстави для вирішення судом питання необхідності відшкодування таких витрат.

При цьому відповідач у поданому відзиві на позов заперечив щодо стягнення витрат на правову допомогу з мотивів не доведення позивачем понесення таких витрат, та звернув увагу суду, що вказана справа є справою незначної складності та заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною з обсягом наданих послуг.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 8 статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI(далі Закон №5076-VI).

Згідно з положеннями статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

В зв`язку із вищенаведеним, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 6000,00 грн, є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.

Відтак, з огляду про часткове задоволення позову, беручи до уваги принцип співмірності, заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, напрацьовану правову позицію щодо аналогічних відносин Верховного Суду, а також виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, суд вважає, що пропорційними, співмірними і обґрунтованими є витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

В зв`язку із наведеним, на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення №332/05 від 02.11.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01.10.2020, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області від 26.10.2020 №21-79 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням фактично отриманих сум пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області від 26.10.2020 №21-79 вих-20 про розмір заробітної плати, починаючи з 01.10.2020, з подальшою виплатою пенсії у розмірі, встановленому після її перерахунку, до виникнення обставин, з яким закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитин Н.М.