Справа № 540/2320/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/2320/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді: Ковбій О.В., розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 21.04.2021 № 511-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на вантажному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрнасбезпеки з 26 квітня 2021 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з безпеки на транспорті середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2021 року по день прийняття рішення суду по суті заявлених позовних вимог;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на вантажному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрнасбезпеки;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він з 2017 року працює в Державній службі України з безпеки на транспорті на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління.

З 15.06.2020 року в зв`язку зі зміною структури та штатного розкладу Державної служби України з безпеки на транспорті призначений на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на вантажному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртнансбезпеки.

02.11.2020 року позивачем було отримано попередження, відповідно до якого йому повідомили про звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, через два місяці з дати ознайомлення з цим попередженням.

В якості підстави звільнення було вказано факт введення в дію структури та штатного розпису Укртрансбезпеки в новій редакції, за якою посада старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на вантажному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки скорочена. Як наслідок, наказом Державної служби України з безпеки на транспорті за № 511-к від 21.04.2021 позивача було звільнено з посади старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на вантажному транспорті Чорноморського міжрегіонального управління Укртнансбезпеки, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки.

На думку позивача, його звільнення є протиправним, оскільки одночасно з попередженням про звільнення в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган мав запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, але жодної посади запропоновано не було.

Крім того, згідно статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації , членом якої є працівник. Дана норма, на думку позивача, також була порушена, оскільки на засідання профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті, на якому розглядалось подання про звільнення ОСОБА_1 , його навіть не було запрошено.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 31.05.2021 провадження в справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.06.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому, серед іншого, викладено клопотання про перехід до розгляду справи з викликом сторін.

Також, 25.06.2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження в справі.

Визначаючи порядок розгляду заявлених клопотань, суд зазначив, що питання забезпечення розгляду справи належним судом (в розумінні предметної юрисдикції) є першочерговим. Тому суд розглядає першим клопотання про закриття провадження в справі.

Обґрунтовуючи клопотання про акриття провадження в справі, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не займав посади державної служби, проте не надає жодних доказів того, що посада ОСОБА_1 віднесена до посад працівників апарату Укртрансбезпеки.

Враховуючи ключове значення для вирішення клопотання про закриття провадження в справі питання щодо посади, яку займав позивач до звільнення та відсутність необхідних доказів в матеріалах справи, суд визнав за необхідне витребувати додаткові докази та розглянути клопотання відповідача щодо закриття провадження в справі та переходу до розгляду справи з викликом сторін після їх надходження.

Ухвалою суду від 30.06.2021 Державну службу України з безпеки на транспорті зобов`язано в строк до 09.07.2021 надати суду завірені належним чином копії посадової інструкції ОСОБА_1 за посадою, яку він займав до звільнення, а також будь-які інші документи, які відносять займану ним до звільнення посаду до посад державної служби або посад працівників апарату Укртрансбезпеки.

13.07.2021 року відповідачем подано до суду витребувані докази.

Згідно зі ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

В даному конкретному випадку, через перебування судді Ковбій О.В. в щорічній відпустці, рішення прийнято після виходу судді з такої відпустки.

Так, вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження в справі, суд виходив з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, серед іншого, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, під час підготовки до розгляду справи по суті, 13.07.2021 року судом від Державної служби України з безпеки на транспорті отримано витребувані докази, з яких встановлено, що позивач до звільнення не займав посад публічної служби.

На підставі отриманої інформації, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Основними ознаками публічно-правових відносин є: обов`язкова участь у цих відносинах суб`єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб`єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов`язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "публічна служба" в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року по справі № 462/3516/17 під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

1 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII), відповідно до преамбули якого він визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Закон № 889-VIII регулює відносини, що виникають у зв`язку зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 889 VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Правове становище Державної служби України з безпеки на транспорті врегульовано Положенням про Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103 (далі - Положення №103).

Згідно приписів пп.2 п.6 Положення №103 Укртрансбезпека з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Укртрансбезпеки та на керівні посади в її територіальні органи, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і працівників апарату Укртрансбезпеки та її територіальних органів;

Відповідно пп.6 п.7 Положення №103, Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право: забезпечувати державних службовців та працівників Укртрансбезпеки службовими посвідченнями, форменим одягом, нагрудними знаками та знаками розрізнення, засобами аудіо- та відеотехніки, видавати для проведення заходів державного контролю сигнальні диски (жезли).

Відповідно п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Державні службовці та працівники Укртрансбезпеки мають службові посвідчення встановленого зразка.

З аналізу наведеного в сукупності вбачається, що співробітниками Укртрансбезпеки можуть бути як державні службовці, так і працівники апарату Укртрансбезпеки, що не перебувають на державній службі.

На виконання вимог ухвали суду від 30.06.2021 року відповідачем подано до суду завірену копію посадової інструкції ОСОБА_1 , затверджену Головою Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.06.2020 року.

Відповідно п.1.4 згаданої інструкції, старший державний інспектор не є державним службовцем.

Тобто, відповідно до імперативних приписів пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII є таким, на якого не поширюється дія Закону України "Про державну службу".

За таких обставин посада, з якої було звільнено ОСОБА_1 , не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до статті 3 цього Кодексу, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписами ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства .

Керуючись ст. 238, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначеної позовної заяви віднесено до юрисдикції цивільних судів.

Повідомити позивача, що повторне звернення з такою самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

У разі постановлення ухвали в порядку письмового провадження ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 106030000