Справа № 520/11613/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 серпня 2021 року № 520/11613/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" (вул. Золочівська, буд. 8а,м. Харків,61177, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати бездіяльність посадових осіб Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса" протиправною і зобов`язати надати інформацію щодо розміру заробітної плати, яку отримали співробітники Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса" за рахунок державного бюджету, яка запитувалась 30 березня 2021 року позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, 30 березня 2021 року позивач звернувся з інформаційним запитом до відповідача, в якому просив надати відповідь щодо розміру заробітної плати, який отримали працівники Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за рахунок державного бюджету.

В листі №К-47 від 09 квітня 2021 року відповідач не надав запитувану інформацію щодо розміру заробітної плати, яку отримали співробітники державної установи яка фінансується з державного бюджету України та відноситься до сфери управління міністерства юстиції України, вказавши що: «Відомості щодо заробітної плати не відносяться до публічної інформації. Згідно зі ст.2 ЗУ «Про захист персональних даних» для отримання інформації щодо заробітної плати необхідна письмова згода суб`єкта персональних даних.»

7 червня 2021 року позивач подав скаргу на відмову в наданні публічної інформації директору Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України.

26 червня 2021 року позивач отримав лист №К-47/4 від 18.06.2021 року в якому відповідач відмовився надати інформацію щодо розміру заробітної плати, яку отримали співробітники державної установи яка фінансується з державного бюджету України, посилаючись на ч.2 ст. 11 ЗУ «Про інформацію», ч.б ЗУ «Про захист персональних даних» та ст.6 п.2. ч.1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» - тобто відповідач відніс розмір заробітної плати державної установи, що фінансується з державного бюджету до інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши надані матеріали справи, суд вказує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, коли інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

- виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

- розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

- шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про прізвища, імена, по-батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали бюджетні кошти або майно. Водночас, згідно з ч. 6 ст. 6 цього Закону не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Суд вказує, що з наведених норм не вбачається підстав для надання в порядку доступу до публічної інформації відомостей про розмір заробітної плати (з преміями та надбавками) осіб, які отримують заробітну плату за рахунок бюджетних коштів, але не є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» володільці, розпорядники персональних даних зобов`язані забезпечити захист цих даних і не допускати обробку даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 у справі №1-9/2012 щодо офіційного тлумачення положень частини першої, другої статті 32, частини другої, третьої статті 34 Конституції України, чітко визначено, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Збирання, зберігання використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України.

Судом встановлено, що співробітники ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса», відносно яких запитувалась інформація, не перебувають на посадах, пов`язаних зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, а також не відносяться до категорій осіб, визначених в Законі України «Про запобігання корупції», від яких вимагається публічне оприлюднення певної інформації.

Також суд вказує, що ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» здійснює оплату праці працівників на підставі штатного розпису та структури, затверджених Міністерством юстиції України, у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 314 від 30.03.2011 «Про умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз».

Таким чином, у зв`язку з тим, що: по-перше, інформація про конкретний розмір заробітної плати конкретних фізичних осіб, яку просив надати позивач у своєму інформаційному запиті від 30.03.2021, є конфіденційною і охороняється законом; по-друге, запитувана інформація не містить жодних ознак суспільно необхідної інформації; по-третє, позивачу на його інформаційний запит надано своєчасну та обґрунтовану відповідь, вважаємо, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" (вул. Золочівська, буд. 8а,м. Харків,61177, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.