Справа № 640/7450/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7450/20 Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" до Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Східного офісу Держаудитслужби, в якій просило суд визнати протиправною та скасувати вимогу від 26.02.2020 №04-08-08-14/719.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, які викладені у вимозі від 26.02.2020 №04-08-08-14/719 щодо усунення позивачем порушень законодавства є безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що твердження позивача про здійснення видатків на капітальні ремонти ліфтів у сумі 2190383,17 грн та капітальні ремонти внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, централізованого опалення на суму 2086698,75 грн не можуть братися до уваги, оскільки, як зазначено позивачем на спростування пункту 1 оскаржуваної вимоги, останнім не проводився капітальний ремонт вказаних об`єктів, а лише було здійснено поточний їх ремонт відповідно до Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150. При цьому, ремонтні роботи проводилися позивачем на підставі дефектних актів, без складання проектної документації, а отже не можуть вважатися капітальним ремонтом. Також, позивач зазначив про те, що він є балансоутримувачем 672 житлових будинків Печерського району на підставі розпоряджень Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 №509 та від 20.06.2014 № 318, з урахуванням рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва». Одним із обов`язків балансоутримувача визначено забезпечення умов для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а тому, навіть якщо припустити приналежність деяких робіт до капітального ремонту ліфтів або внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, централізованого опалення, в діях позивача відсутні порушення чинного законодавства. По-третє, актом ревізії не доведено факти оплати вищезазначених ремонтних робіт за рахунок коштів позивача, оскільки останній здійснював виплати на ремонтні роботи за рахунок коштів, отриманих від населення за рахунок виключно складової тарифу. Позивач також не погоджується з пунктом 2 оскаржуваної вимоги та вважає, що при укладенні додаткових угод ним не було порушено жодних вимог законодавства, оскільки останній виступає лише як отримувач коштів, не є орендодавцем та не приймає рішення щодо термінів укладання договорів, визначення розміру орендних ставок тощо. Як зазначив позивач, відповідач вимагає від нього звернутися з листом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як до орендодавця, з вимогою щодо вжиття заходів для переукладання договорів оренди комунального майна із дати, вказаної у відповідних додаткових договорах, а також щодо стягнення на користь підприємства недоотриманої орендної плати. однак, як зауважив позивач, він не є орендодавцем комунального майна, не приймає рішення щодо дати укладання договорів та додаткових договорів, не приймає рішення щодо визначення розміру орендних ставок, не здійснює позовну роботу в частині розірвання договорів оренди, визнання недійсними таких договорів, виселення орендарів, зобов`язання переукласти договір оренди тощо, то виявлене порушення по відношенню до позивача є необґрунтованим та протиправним. З приводу пункту 3 оскаржуваної вимоги, в якій зафіксовано порушення щодо перевищення обсягів виплат, позивач обґрунтовує тим, що на території району розташовані природні та історично-архітектурні об`єкти та він є туристично-привабливим та приймає велику кількість гостей та туристів столиці. За фактично вивезені відходи підприємство сплачувало з частини доходу від плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом розщеплення платежів, що надійшли від населення за вивезення ТПВ та ВГВ.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п.7.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IV квартал 2019 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 15.11.2019 №1359, №1360, №1361 виданих в.о. Голови Державної аудиторської служби України Галиною Вашекою, заступником начальника відділу контролю органів влади, оборони, правоохоронних органів та місцевих бюджетів Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області В.Курільцем, заступником начальника відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури вищевказаного управління І.Кисельовим та заступником начальника відділу контролю у сфері закупівель цього ж управління В.Голубом, проведено виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» за період з 01.01.2017 по 30.09.2019, за результатами якої складено акт ревізії від 17.01.2020 №08.08-20/1 (далі - акт).

В акті зазначено, що в ході проведення ревізії було встановлено порушення на загальну суму 4731993,00 грн, в тому числі:

- недоотримано орендної плати на загальну суму 398987,12 грн;

- покрито витрати орендарів на надання послуг з вивезення побутових відходів на загальну суму 55923, 96 грн;

- покрито витрати фізичних осіб на виконання робіт з капітального ремонту ліфтів на суму 2190383,17 грн., а також внутрішньобудинкових систем гарячого та холодного водопостачання на суму 2086698,75 грн.

Не погоджуючись з висновками акта ревізії від 15.11.2019 №1359, №1360, позивачем були надані заперечення від 03.02.2020 №432-551, за результатами розгляду яких, відповідно до висновку від 26.02.2020 №04-08-08-14/717 відповідачем заперечення залишено без задоволення, акт ревізії від 15.11.2019 №1359, №136 залишено без змін..

На підставі акта ревізії від 15.11.2019 №1359, №1360 відповідачем складено та направлено на адресу позивача вимогу про усунення виявлених порушень 26.02.2020 №04-08-08-14/719, відповідно до якої під час ревізії встановлено наступні порушення законодавства, які наразі не усунуті:

1. В порушення розпоряджень Київської міської державної адміністрації від 30.04.2015 №442 та від 06.06.2017 №668/667, п.2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 та ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Підприємством було проведено видатки на надання мешканцям багатоквартирних будинків послуг, не передбачених умовами договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також тарифами на послуги з утримання цих будинків на загальну суму 4277081,92 грн., в тому числі на виконання робіт з капітального ремонту ліфтів у сумі 2190383,17 грн. та внутрішньобудинкових систем гарячого та холодного водопостачання на суму 2086698,75 гривень.

2. В порушення п.12.9 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням міської ради від 21.04.2015 №415/1280, де зазначено, що зміни до договору оренди набирають чинності з дати їх підписання сторонами, при укладанні 28 додаткових договорів до договорів оренди комунального майна новий зменшений розмір орендної плати встановлювався і застосовувався з дати, яка була хронологічно ранішою від дати підписання цих додаткових договорів, що призвело до недоотримання доходів (орендної плати) Підприємством на загальну суму 398987,12 гривень.

3. В порушення п.1 та 5 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24.06.2004 №1875- IV «Про житлово-комунальні послуги» де зазначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору і оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та п.1.1 Договорів про надання послуг з вивезення побутових відходів від 12.01.2017 №12/01-01ВПВ, від 18.12.2017 №5-6.17 та від 23.01.2018 №23/01-11-01 ВПВ, Підприємством покрито витрати орендарів на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на загальну суму 55923,96 гривень.

На підставі пункту 1 частини першої статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон), підпункту 9 пункту 4, підпункту 16 пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, пунктів 46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області вимагає:

- провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення з мешканців багатоквартирних будинків коштів за надання послуг, не передбачених умовами договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також тарифами на послуги з утримання цих будинків на загальну суму 4277081,92 грн., в тому числі на виконання робіт з капітального ремонту ліфтів у сумі 2190383,17 грн. та внутрішньобудинкових систем гарячого та холодного водопостачання на суму 2086698,75 гривень;

- звернутися до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як орендодавця комунального майна щодо ужиття заходів для переукладання договорів оренди комунального майна із дахи, вказаної у відповідних додаткових договорах, а також щодо стягнення на користь Підприємства недоотриманої орендної плати;

- провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення з орендарів комунального майна витрат на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на загальну суму 55923,96 гривень;

- розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, установленому законодавством, до відповідальності працівників Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», відповідальних за допущені порушення.

Не погоджуючись з вимогою Північного офісу Держаудитслужби про усунення виявлених порушень від 26.02.2020 №04-08-08-14/719, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана позивачем сама по собі вимога не створює для позивача юридичних наслідків та не підлягає скасуванню в порядку адміністративного судочинства, оскільки шляхом формування вимоги та її надіслання позивачу неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Позивач має право усунути вказані в вимозі та акті ревізії порушення будь-яким способом, а у разі незгоди з викладеними у вимозі порушеннями та відповідно невиконанні вимоги, така бездіяльність не буде мати негативні наслідки для підприємства. Відтак, враховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, виходячи з того, що правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення, заявлені позивачем у розглядуваному адміністративному позові вимоги є передчасними.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-ХІІ передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірки закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Пунктом 7 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено, що органам державного фінансового контролю надано право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Відповідно до п.1 «Положення про Державну аудиторську службу України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення №43) Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів (пп.1 п.3 Положення №43).

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання, визначено «Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі - Порядок №550).

Відповідно до п.2 цього Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Відповідно до п.16 Порядку №550 ревізія проводиться шляхом: документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об`єкта контролю, пов`язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності.

Згідно з пп.9 п.4 Положення №43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів: застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Згідно з пунктами 45, 46 Порядку №550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Відповідно до п.50 вказаного Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Водночас, відповідно до вимог пп.16 п.6 цього ж Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Наведені вище норми кореспондуються з приписами пункту 7 статті 10 Закону №2939-XII, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частиною другою статті 15 Закону №2939-XII встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, при цьому, при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган держфінконтролю визначає їх розмір та звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. При цьому, на переконання суду, виявлені під час перевірки суми нецільового використання коштів державного або місцевих бюджетів, які підлягають поверненню до відповідного бюджету, є нічим іншим як збитками заподіяними такому бюджету. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведені норми закріплюють право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги стосуються виключно визнання неправомірною вимоги щодо усунення порушень, складеної за наслідками перевірки, які не породжують жодних правових наслідків чи обов`язків для позивача, а тому не мають ознак рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), оскарження яких здійснюється за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

В даному випадку відповідач пред`явив вимоги, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір. Так як, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, то підстави та правильність їх обчислення перевіряє суд при розгляді справи за позовом про їх стягнення, а не в порядку визнання такої вимоги протиправною та її скасування.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 20.08.2019 по справі №826/14258/18, від 30.07.2019 по справі №0740/1005/18, від 20.07.2019 по справі №400/2658/18, від 14.02.2020 по справі №825/3661/15-а, від 06.02.2020 по справі №806/1740/17, від 11.12.2019 по справі №1460/641/19 тощо, які, в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Верховним Судом наголошено на тому, що збитки стягуються у судовому порядку саме за позовом органу державного фінансового контролю. В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про передчасність необхідності захисту прав позивача у заявлений ним спосіб.

Судом першої інстанції встановлено, що Північний офіс Держаудитслужби не звертався до суду з відповідним позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» щодо стягнення збитків.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги стосуються визнання протиправною та скасування вимоги Північного офісу Держаудитслужби від 26.02.2020 №04-08-08-14/719 в частині зобов`язання усунути вказані в ній порушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана вимога не породжує правові наслідки для Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», і не може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №04/6907/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 02 серпня 2021 року.