Справа № 158/359/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 158/359/20 пров. № А/857/8619/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за його позовом до начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області Філіпчука П.В. про зобов`язання вчинення певних дій,

суддя у І інстанції Сорока Ю.Ю.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 05 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати відповідача при призначенні пенсії по інвалідності зарахувати до страхового стажу позивача період зайняття підприємницькою діяльністю з 15 квітня 2000 року по 31 грудня 2003 року. Крім того, просив призначити таку пенсію з 17 липня 2018 року (дата встановлення інвалідності), а не з дати звернення до органу Пенсійного фонду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 158/359/20, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що для зарахування до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю позивача з 15 квітня 2000 року по 31 грудня 2000 року відсутні підстави, оскільки у вказаний період позивач перебував на загальній системі оподаткування. Отже, до страхового стажу зараховані лише періоди здійснення особою підприємницької діяльності, а саме з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2003 року.

Окрім того, суд вважав необґрунтованим твердження позивача про те, що пенсія йому має бути призначена з 17 липня 2018 року, оскільки датою звернення за призначенням пенсії є 05 вересня 2019 року.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просить таке скасувати та задовольнити його вимогу щодо призначення пенсії по інвалідності саме з 17 липня 2018 року, моменту встановлення інвалідності, та здійснити відповідні пенсійні виплати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 16 квітня 2019 року він повторно звернувся до начальника виправної колонії з клопотанням щодо вирішення питання про призначення йому пенсії по інвалідності. Тому вважає, що з цих підстав пенсія має бути призначення з моменту встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05 вересня 2019 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу 11 років 2 місяці 20 днів.

Вважаючи, що під час призначення пенсії по інвалідності не зараховано до страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністю з 15 квітня 2000 року по 31 грудня 2003 року, а також те, що датою призначення пенсії має бути 17 липня 2018 року, позивач звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності.

Умови призначення пенсії по інвалідності встановлені статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно першої частини якої, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 цього Закону передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема: для осіб з інвалідністю II та III груп від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок), заява про призначення пенсії засудженим до позбавлення (обмеження) волі подається через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, до органу, що призначає пенсію за місцезнаходженням установи виконання покарань.

За бажанням зазначених осіб відповідні документи для призначення пенсії можуть подаватися ними безпосередньо відповідно до статей 60-1 та 122 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Як передбачено статтями 60-1 та 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Пенсії засудженим за наявності відповідного права призначаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем відбування покарання. Особа, яка під час відбування покарання набула право на пенсію, надає адміністрації виправного закладу клопотання про забезпечення необхідних умов для призначення їй пенсії за місцезнаходженням цього виправного закладу, у тому числі щодо виклику представників Пенсійного фонду України з метою подання у встановленому порядку необхідних документів безпосередньо особою, яка відбуває покарання, або представником особи, яка відбуває покарання, за нотаріальним дорученням.

Адміністрація виправного закладу не більш як протягом 30 днів з дня реєстрації клопотання забезпечує зустріч засудженого з представником Пенсійного фонду України та всебічно сприяє належному оформленню і поданню ним відповідних документів або забезпечує умови для оформлення і подання необхідних документів через представника особи, яка відбуває покарання.

З матеріалів справи слідує, що з 17 липня 2018 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання).

Разом з тим, беручи до уваги звернення ОСОБА_1 до начальника виправної колонії з клопотанням щодо розгляду питання про призначення йому пенсії по інвалідності від 16 квітня 2019 року, таке відбулося поза межами встановленого частиною 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тримісячного строку. Тому правові підстави для призначення позивачу пенсії з дати встановлення інвалідності (17 липня 2018 року), на переконання апеляційного суду, відсутні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду 05 жовтня 2020 року у справі № 158/359/20/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор