Справа № 571/535/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 571/535/21 пров. № А/857/11791/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Квітовської Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 травня 2021 року у справі за позовом адвоката ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Черниша Олександра Віталійовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Качмар М.Я.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рокитне,

дата складання повного тексту рішення - 27 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Черниша Олександра Віталійовича, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2021 року серії ЕАН № 4012569.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 квітня 2021 року відповідачем у справі винесена постанова серії ЕАН № 4012569 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, порушення п.12.4 ПДР України, яка винесена безпідставно та з істотним порушенням прав позивача, не відповідає вимогам закону, а саме: пристрій TRUCAM, яким вимірювалась швидкість, знаходився у інспектора в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтований. Також, відповідач не додав до постанови доказів геолокації місця заміру швидкості руху - файлу геолокації, та відео з TRUCAM, таким чином суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання. Враховуючи викладене надані відповідачем докази не можуть бути визнані як достатні докази.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 травня 2021 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4012569 від 03 квітня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підтвердження факту порушення позивачем п.12.4 ПДР України, відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, а отже оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням норм ст. 283 КУпАП і не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління патрульної поліції в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в постанові зазначено технічний засіб, яким була здійснена фото та відеофіксації автомобіля позивача в момент вчинення адміністративного правопорушення, а саме TRUCAM № НОМЕР_1 . Відсутність у графі 7 постанови інформації про долучення до останньої фото порушення та відеозапису порушення є об`єктивними причинами, оскільки на місці оформлення оскаржуваної постанови у інспектора відсутня реальна можливість здійснити такі дії і вручити позивачу фото та відео порушення.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що у п. 7 оскаржуваної постанови не зазначено, які саме докази додаються до даної постанови, отже під час розгляду адміністративної справи жодні фактичні дані не досліджувались та не були визнані доказами, в розумінні ст. 251 КУпАП.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4012569 від 03 квітня 2021 року, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом FORD ESCAPE, номерний знак НОМЕР_2 , 03 квітня 2021 року о 10 годині 09 хвилин у с. Болярка ТРАСА М06, рухався зі швидкістю 82 км/год у населеному пункті позначеного дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» при дозволеній 50км/год, швидкість вимірювалась за допомогою технічного приладу TRUCAM ТС000771, чим порушив п. 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене. 1 ст.122 КУпАП.

Позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4012569 від 03 квітня 2021 року незаконною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував наступного.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції (поліцейські) при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Проте, розглядуваний адміністративний позов заявлено до інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Черниша Олександра Віталійовича, тобто до неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

З вищенаведеної статті видно про можливість заміни неналежного відповідача виключно судом першої інстанції.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

Жодних доказів того, що суд запропонував позивачу здійснити заміну другого відповідача матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду, яка викладена в постанові від 26 грудня 2019 року в справі № 724/716/16-а.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 травня 2021 року у справі № 571/535/21 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 03 серпня 2021 року.