Справа № 380/404/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року справа №380/404/21

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку письмового позовного провадження адміністративну справу № 380/404/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК «Реборда-Логістик» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ «Логістично-транспортна компанія «Реборда-Логістик» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №115/7.4-19/209000 від 30.09.2020р. винесене Галицькою митницею Держмитслужби України щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів (код платежу 14070100), на суму 282424грн.18 коп., що складається із суми грошового зобов`язання 225939 грн. 34 коп. та суми пені 56484 грн. 84 коп., яке прийняте на підставі Акту від 10.09.2020 року за №57/7.4-19/42296364 про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЛТК «Реборда - Логістик» про дотримання вимог митного законодавства України щодо законності надання (отримання) пільг і звільнень від оподаткування товарів, що були поміщені в митний режим тимчасового ввезення за митною декларацією №UA206030/2019/007028 від 08.11.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в митний режим тимчасового ввезення було поміщено товари ввезені за митною декларацією від 08.11.2019 року №UA206030/2019/007028 з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами (преференція 198) на суму 21181,01 грн. (спосіб платежу - 01, частка ПДВ, що підлягає сплаті при застосуванні умовного часткового звільнення від оподаткування при поміщенні товарів у режим тимчасового ввезення).

Оформлення вагонів проводилось на митному посту Прикарпаття Івано-Франківської ДФС, який розташований на території ПрАТ «Івано-Франківськцемент» (суборендар вагонів). Працівники митної служби були ознайомлені з діяльністю позивача та договорами з контрагентами, а також була подана Заява від 03.12.2019 року в якій було попереджено про відповідальність згідно ст. 469, ст. 470, ст. 472, ст. 474, ст. 481, ст. 485 МК України, та про обов`язкове вивезення товарів по закінчення терміну тимчасового ввезення. Жодна з статей не стосується залізних вагонів, а лише транспортних засобів особистого користування.

28.02.2020 року Галицька митниця листом «Про надання інформації та копій документів», за №7.4-1-19/13/6199 затребувала від позивача всі документи по яких оформлявся тимчасовий ввіз, не пояснюючи причину такої перевірки. Всі необхідні документи були надані у вказаний термін.

10.08.2020 року тільки через пів року позивача попереджено про проведення документальної невиїзної перевірки, листом від 10.08.2020 року за №7.4-1-19/13/20710 з Повідомленням від 10.08.2020 року №66.

Галицькою митницею було порушено вимоги п. 79.2. ст. 79 ПК України, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїздної перевірки не було вручено позивачу. Отже, контролюючий орган не мав права розпочати проведення документальної невиїздної перевірки без дотримання вимог закону.

Як встановлено Актом перевірки від 10.09.2020 року за №57/7.4-19/42296364, залізничні вагони (хопери), ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістік» були передані Договором орендного користування №ДРС-10-010 від 25.10.2019 року, з додатковими угодами та актами приймання-передачі техніки у користування іншій особі - ПрАТ «Івано-Франківськцемент». На думку, працівників митниці, «в момент передачі в користування ПрАТ «Івано-Франківськцемент» залізничних вагонів (хоперів) поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістік», порушило умови митного режиму тимчасового ввезення шляхом оформлення товарів для внутрішнього використання, як визначено ст. 13 Конвенції про тимчасове ввезення та частиною першою ст.112 Митного кодексу України із сплатою митних платежів, згідно з частиною сьомою ст.106 Митного кодексу України.

02.10.2020 року ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик» одержало податкове повідомлення-рішення №115/7.4-19/209000 від 30.09.2020 року з розрахунком штрафних санкцій.

Порядок та умови тимчасового ввезення товарів на митну територію здійснюється відповідно до положень Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), до якої України приєдналася, відповідно до Закону №1661-V від 24.03.2004 р. (надалі - Конвенція). Відповідно пункту (a) статті 1 Конвенції, «тимчасове ввезення» означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання. Згідно до частини 2 статті 2 Конвенції, не впливаючи на положення Додатка E, режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру. Як визначено частиною 1 статті 4 Конвенції, якщо в Додатку не передбачено інше, кожна із Договірних Сторін має право обумовлювати тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів) наданням митного документа та гарантії. Відповідно до частини 1 статті 7 Конвенції, товари (у тому числі транспортні засоби), на тимчасове ввезення яких був наданий дозвіл, повинні бути вивезені у визначений термін, визнаний достатнім для досягнення мети тимчасового ввезення. Цей термін обумовлюється окремо у кожному Додатку. Ст. 103 Митного кодексу визначено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Позивач зазначає, що товари (залізничні вагони), які було ввезено на територію України в режимі тимчасового ввезення, використовувались за цільовим призначенням, а саме: залізничні перевезення.

Позивачем було подано відповідну заяву щодо надання дозволу на тимчасове ввезення товарів з додаванням відповідних документів на ввезений товар, з підтвердженням цільового використання орендованого товару, як для залізничних перевезень та були надані відповідні зобов`язання щодо своєчасного вивезення орендованого товару за межі митної території України.

Позивачем, в порядку, передбаченому Митним кодексом України, було своєчасно та у належному розмірі сплачено всі митні платежі, з урахуванням встановлених відповідним митним органом відсоткових ставок, що підтверджується Платіжним дорученням №П-252 від 08.11.2019р. на суму 22300,00 грн. та Платіжним дорученням №П-280 від 18.12.2019 року на суму 105909,05 грн.

Отримані в оренду ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістік» залізничні вагони (хопери) були тимчасово ввезені на територію України без порушення умов задекларованого митного режиму, виконано всі митні формальності, передбачені положеннями Конвенції та відповідними нормами діючого законодавства.

Позивачем не було порушено умов, на підставі яких ввезено товари, поміщені у режим тимчасового ввезення, не втрачено цей товар, після ввезення залізничні вагони використовувались, згідно їх цільового призначення, а саме, для залізничних перевезень, а строки для завершення митного режиму тимчасового ввезення встановлені МК України ще по своїй суті не настали.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування встановлено, що ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик» в митний режим тимчасового ввезення були поміщені товари ввезені за митною декларацією від 08.11.2019 №/2019/007028 з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами (преференція 198).

Відповідно до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» преференція 198 відображається в графі 36 МД та застосовується до товарів, що можуть поміщуватись в режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до положень Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік).

В момент передачі в користування ПрАТ «Івано-Франківськцемент» залізничних вагонів (хоперів) поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик», порушило умови митного режиму тимчасового ввезення товару, оскільки незавершено митний режим тимчасового ввезення шляхом оформленням товарів для внутрішнього використання, як визначено статтею 13 Конвенції про тимчасове ввезення та частиною першою статті 112 Митного кодексу України із сплатою митних платежів згідно з частиною сьомої статті 106 Митного кодексу України.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові пояснення та докази, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою від 18.01.2021 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Ухвалою судді від 24.03.2021 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні обставини:

25.10.2019 року ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик» (отримувач товару) підписало з ЗАТ «Логістона» (Клайпеда, Литва, відправник товару), Договір № 2019-А/13 за митною декларацією ІМ 31ДЕ від 08.11.2019 №UA206030/2019/007028 ввезено залізничні вагони, моделі 11-715, 10 одиниць.

19.12.2019 року позивачем було оформлено митну декларацію ІМ 31ДМ №UA209270/2019/700425, за якою сплачено податок на додану вартість у сумі 105 909,05грн. (спосіб платежу - 01, частка ПДВ, що підлягає сплаті при застосуванні умовного часткового звільнення від оподаткування при поміщенні товарів у режим тимчасового ввезення).

Оформлення вагонів проводилось на митному посту Прикарпаття Івано-Франківської ДФС, який розташований на території ПрАТ «Івано-Франківськцемент» (суборендар вагонів).

28.02.2020 року з метою отримання інформації та копій документів, що свідчать про передачу у користування іншим особам імпортованих товарів, які були ввезені на територію України з умовним частковим звільненням від сплати ввізного мита та податку на додану вартість Галицькою митницею, скеровувалися запити на ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик» та ПрАТ «Івано-Франківськцемент».

12.03.2020 року ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик» листом за № П-8-006 на запит Галицької митниці Держмитслужби від 28.02.2020 року за № 7.4-1-19/13/6199 надано копії відповідних документів.

10.09.2020 року відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик» () дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнень від оподаткування товарів, що були поміщені в митний режим тимчасового ввезення за митною декларацією від 08.11.2019 року № UA206030/2019/007028 за результатами якої складено акт за №57/7.4-19/42296364.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ч. 7 ст.106, п.1 ч.1 ст. 279, ч.1, абз. 2 ч. 7 ст. 286, ч.1 ст. 289, ч. 4 ст. 296 Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1. ст.185, п.187.8. ст.187, п.190.1. ст.190, п.206.7., п.206.16. ст.206 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктом господарювання на суму 225939,34 грн.

30.09.2020 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №115/7.4-19/209000 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів (код платежу 14070100), на суму 282 424 грн. 18 коп., що складається із суми грошового зобов`язання 225 939 грн. 34 коп. та суми пені 56 484 грн. 84 коп.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що не відповідає фактичним обставинами справи та вимогам законодавства.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із ст. 1 гл. 1 Конвенції про тимчасове ввезення (Про приєднання України до Конвенції див. Закон N 1661-IV (1661-15) від 24.03.2004), для цілей цієї Конвенції термін:

a) «тимчасове ввезення» означає:

митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі

транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Згідно із ст. 2 гл. 2 цієї ж Конвенції, відповідно до положень цієї Конвенції, кожна із Договірних Сторін зобов`язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції.

2. Не впливаючи на положення Додатка E, режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Згідно із ст. 4 гл. 3 цієї ж Конвенції, якщо в Додатку не передбачено інше, кожна із Договірних Сторін має право обумовлювати тимчасове ввезення товарів (у тому

числі транспортних засобів) наданням митного документа та гарантії.

2. Якщо (відповідно до пункту 1 вище) вимагається гарантія, то особам, які регулярно користуються процедурою тимчасового ввезення, може бути дозволено надавати загальну гарантію.

3. Якщо в Додатку не передбачено інше, сума гарантій не повинна перевищувати суму ввізного мита й податків, від сплати яких умовно звільняються товари (у тому числі транспортні засоби).

4. Для товарів (у тому числі транспортних засобів), на які під час ввезення поширюються заборони чи обмеження відповідно до національного законодавства, може вимагатися додаткова гарантія, відповідно до положень, встановлених національним законодавством.

Згідно із ст. 7 гл. 3 цієї ж Конвенції, товари (у тому числі транспортні засоби), на тимчасове ввезення яких був наданий дозвіл, повинні бути вивезені у

визначений термін, визнаний достатнім для досягнення мети тимчасового ввезення. Цей термін обумовлюється окремо у кожному Додатку.

2. Митні органи можуть надати термін довший, ніж передбачено у кожному Додатку, або продовжити встановлений спочатку термін.

3. Якщо товари (у тому числі транспортні засоби), на тимчасове ввезення яких був наданий дозвіл, не можуть бути вивезені внаслідок накладення на них арешту, за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб, зобов`язання щодо вивезення призупиняється на період тривалості арешту.

Згідно із ст. 15 гл. 4 цієї ж Конвенції, кожна з Договірних Сторін зводить до мінімуму митні формальності, які стосуються пільг, передбачених цією Конвенцією. Усі правила, які стосуються таких формальностей, публікуються в найкоротший термін.

Згідно із ст. 20 гл. 4 цієї ж Конвенції, особа, яка будь-яким чином порушила положення цієї Конвенції, несе відповідальність на території Договірної Сторони,

де було скоєно порушення; санкції за порушення встановлюються законодавством такої Договірної Сторони.

2. Якщо неможливо визначити територію, на якій трапилося порушення, воно вважається скоєним на території Договірної Сторони, де воно було виявлено.

Згідно із ч. 7 ст. 106 МК України, у разі випуску товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, у вільний обіг на митній території України або передачі таких товарів у користування іншій особі митні платежі сплачуються в обсязі, передбаченому законом для ввезення цих товарів на митну територію України у митному режимі імпорту, за відрахуванням суми, вже сплаченої на підставі умовного часткового звільнення цих товарів від оподаткування митними платежами. При цьому за період, коли застосовувалося таке звільнення, підлягають сплаті проценти з сум податкових зобов`язань, що підлягали б сплаті у разі, якщо б щодо таких сум надавалося розстрочення податкових зобов`язань відповідно до розділу II Податкового кодексу України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.279 МК України, базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів;

Згідно із ч. 1 ст.286 МК України, товари, поміщені у митний режим імпорту, оподатковуються ввізним митом, якщо інше не передбачено законом, при дотриманні умов та обмежень, встановлених главою 13 цього Кодексу.

У випадках, встановлених законами України, товари, поміщені у митний режим імпорту, оподатковуються сезонним митом та/або особливими видами мита.

Згідно із абз. 2 ч. 7 ст. 286 МК України, у разі випуску товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування ввізним митом, у вільний обіг на митній території України або передачі таких товарів у користування іншій особі ввізне мито сплачується у порядку, визначеному частиною сьомою статті 106 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст.289 МК України, обов`язок із сплати митних платежів виникає:

1) у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України;

2) при незаконному переміщенні товарів, що перебувають на території вільної митної зони або на митному складі, - з моменту такого переміщення товарів;

3) у разі вивезення товарів з митної території України:

а) при оформленні товарів відповідно до митного режиму експорту - з моменту прийняття митним органом митної декларації;

б) при вивезенні товарів за межі митної території України без оформлення митної декларації та при незаконному вивезенні товарів за межі митної території України - з моменту фактичного вивезення товарів за межі митної території України;

в) при невиконанні умов, установлених щодо товарів, які вивозилися за межі митної території України із звільненням від оподаткування вивізним митом, - з моменту, коли ці товари прибули до іншого місця призначення, ніж те, у зв`язку з яким надавалося таке звільнення;

4) після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання;

5) в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно із ч. 4 ст.296 МК України, у разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.

Згідно із п.п «в» п. 185.1. ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Згідно із п. 187.8. ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання нерезидентами суб`єктам господарювання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Згідно із п. 190.1. ст. 190 ПК України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Згідно із п. 206.7. ст. 206 ПК України, до операцій із ввезення товарів на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення застосовується умовне повне звільнення від оподаткування або умовне часткове звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 18 Митного кодексу України.

Згідно із п. 206.16. ст. 206 ПК України, у разі втрати товарів, що перебувають під митним контролем у митних режимах, в яких надано звільнення або умовне звільнення від оподаткування, нецільового використання цих товарів або в разі невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення таких митних режимів особа, відповідальна за дотримання митного режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання, на яку було надане таке звільнення або умовне звільнення, та пеню, нараховану відповідно до статті 129 цього Кодексу, розраховану з дня надання звільнення або умовного звільнення від оподаткування.

Позивач зазначає, що працівники Галицької митниці безпідставно не врахували, що відповідно до Договору №2019-А/13 від 25.10.2019 року укладеного між ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістік» (отримувач товару) та ЗАТ «Логістона» (Клайпеда, Литва, відправник товару) на митну територію України ввозились залізничні вагони (хопери) для здійснення залізничних перевезень, які ЗАТ «Логістона» (Клайпеда, Литва), надавало у тимчасове платне користування (оренду). Згідно п.3.11 Договору оренди вагонів №2019-А/13 від 25.10.2019 року, орендар має право передавати вагони в суборенду третім особам з дотриманням умов основного Договору.

Такі аргументи позивача, судом не враховуються оскільки позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про те, що саме на момент митного оформлення позивач офіційними документами чітко повідомляв відповідача про визначену мету ввезення. Хоча згідно вищезгаданої Конвенції, позивач зобов`язаний був ввозити згадані вагони з саме визначеною метою.

Наявність права позивача згідно договору передавати вагони в суборенду третім особам, не звільняє його від обов`язку повідомлення відповідача про дійсну мету ввезення цих же вагонів на час митного оформлення в режимі тимчасового ввезення без сплати відповідних платежів.

Цей факт, що позивач, згідно Договору орендного користування №ДРС-10-010 від 25.10.2019 року, укладеного між ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістік» та ПрАТ «Івано-Франківськцемент» передало залізничні вагони в суборенду, сторонами у справі не заперечується.

Таким чином, відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем вимог порушення позивачем вимог ч. 7 ст.106, п.1 ч.1 ст. 279, ч.1, абз. 2 ч. 7 ст. 286, ч.1 ст. 289, ч. 4 ст. 296 Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1. ст.185, п.187.8. ст.187, п.190.1. ст.190, п.206.7., п.206.16. ст.206 Податкового кодексу України, оскільки в момент передачі в користування ПрАТ «Івано-Франківськцемент» залізничних вагонів (хоперів) поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, ТОВ «ЛТК «Реборда-Логістик», порушило умови митного режиму тимчасового ввезення товару, позивачем незавершено митний режим тимчасового ввезення шляхом оформленням товарів для внутрішнього використання, як визначено статтею 13 Конвенції про тимчасове ввезення та частиною першою статті 112 Митного кодексу України із сплатою митних платежів згідно з частиною сьомої статті 106 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктом господарювання на суму 225939,34 грн.

Відповідно спірне рішення відповідача щодо збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів (код платежу 14070100), на суму 282424 грн. 18 коп., що складається із суми грошового зобов`язання 225939 грн. 34 коп. та суми пені 56484 грн. 84 коп. по суті та змісту відповідає в тому числі наведеним вимогам законодавства.

Судом не враховується посилання позивача на постанову в справі про порушення митних правил від 09.02.2021 року за 0115/20900/21, якою провадження у справі відносно громадянина України ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 469 МК України, закрито. Оскільки згідно із ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згадана постанова не є судовим рішення та не стосується позивача і предмету порушення митних правил.

Інші аргументи позивача жодним чином не спростовують фактичні обставини справи та суть порушення позивачем митних правил, відповідно позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТК «Реборда-Логістик» (79019, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, буд. 20, кв. 5) до Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 30.07.2021 року.

Суддя Гавдик З.В.