Справа № 340/1008/21
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/1008/21

провадження № 2-АП

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Донцової О.В. від 01 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №63358602.

В обґрунтування вимог позивача вказує, що вважає постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Донцової О.В. від 01 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №63358602 протиправною, оскільки рішення суду у справі № 340/842/20 не виконано в повному обсязі, в зв`язку з неправильним розрахунком боржником середньоденного заробітку та загальної суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити в задоволенні вимог, пославшись на законність оскаржуваної постанови ( а.с.88-89).

Ухвалою суду від 28.07.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду; відкрито спрощене позовне провадження викликом сторін; зобов`язано відповідача протягом двох днів з дня повідомлення про розгляд зазначеної справи, надати до суду належним чином завірені копії виконавчого провадження 63358602 ( а.с.83).

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі ( а.с.133-134).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.

З урахуванням приписів ч.3 ст.194, ч.3 ст.268 КАС України, суд визнав за можливе продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Перевіривши наявні матеріали справи та визначивши відповідні їм правовідносини сторін, суд встановив наступне.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 у справі № 340/842/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, визнано бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (раніше НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (раніше НОМЕР_2 ) провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) середній заробіток за весь час затримки виплати належної при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 29 серпня 2018 року по 20 лютого 2020 року включно ( а.с.70-74).

Рішення суду набрало законної сили 11.08.2020.

22.09.2020 Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 340/842/20 на виконання рішення суду про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 (раніше НОМЕР_2 ) провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) середній заробіток за весь час затримки виплати належної при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 29 серпня 2018 року по 20 лютого 2020 року включно (а.с.128-129).

20.10.2020 позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про відкриття виконавчого провадження та здійснення примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа (а.с.91-92).

21.10.2020, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63358602 про примусове виконання виконавчого листа № 340/842/20, виданого 22.09.2020 (а.с. 94-95).

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 01 лютого 2021 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №63358602 ( а.с.126-127).

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, такою, що винесена передчасно, не за наслідками повного виконання рішення суду, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно положень частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 надано лист від 06.11.2020 за вих. №631/1784, яким повідомлено про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 135 042,82 грн. До вказаного листа додано лист, адресований ОСОБА_1 щодо розрахунку розміру виплати середнього заробітку, в якому зазначено, що кількість робочих днів затримки розрахунку при звільнені за період з 29.08.2018 по 19.02.2020 становить 371 день, у зв`язку з чим сума нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 167 758,78 грн. З вказаної суми утримано податок ПДФО 18 % у сумі 30 196,58 грн. та військовий збір 1,5% у сумі 2 516,38 грн., отже до виплати ОСОБА_1 сума склала 135 045,82 грн.

19.11.2020 до відповідача надійшла заява ОСОБА_1 , відповідно до якої, останній після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, не погоджується з нарахованою сумою, оскільки на думку ОСОБА_1 кількість робочих днів затримки розрахунку при звільнені становить 372 дні, а не 371, як розраховано військовою частиною.

Державним виконавцем на адресу військової частини НОМЕР_1 направлено вимогу державного виконавця, якою зобов`язано останніх до відділу надати пояснення щодо зміни періоду розрахунку за час затримки розрахунку при звільненні встановленого рішенням суду, а саме з 29.08.2018 по 20.02.2020 на 29.08.2018 по 19.02.2020.

11.12.2020 до відповідача надійшов лист від військової частини НОМЕР_1 , зі змісту якого

розрахунок розміру виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_1 здійснено за період з 29.08.2018 по 19.02.2020, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільнені склала 371 день. У зв`язку з чим вважають, що рішення суду останніми виконано.

Державним виконавцем 24.12.2020 на боржника військова частина НОМЕР_1 , за невиконання без поважних причин боржником рішення накладено штраф в сумі 5100 грн.

25.01.2021 до відділу від боржника надійшов лист за вих.№631/15/12/30, яким повідомлено про те, що військовою частиною було донараховано ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки за 20.02.2020 в сумі 452,18 грн. Дана виплата була перерахована останньому 15.01.2021 ( а.с.98-124).

Наведені обставини дають суду підстави до висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 про факт виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 у справі № 340/842/20 в належний спосіб повідомлено орган примусового виконання.

Як наслідок, за умов надходження відповідної інформації з військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), останній, в силу специфіки викладу резолютивної частині рішення, тобто враховуючи його немайновий характер та особливості його виконання, на думку суду, об`єктивно врахував зазначене повідомлення саме як обставину, що засвідчує виконання судового рішення, оскільки підстав не враховувати подані докази не було.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставним посилання позивача на неправомірність постанови від 01 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №63358602.

Водночас, вказує на наступне.

Приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України брав до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 у справі № 340/842/20 є обов`язковим до виконання.

Згідно із положеннями частин 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч. 8 ст 382 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України ( ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду із даними вимогами, слугувала незгода позивача із розрахунком відповідачем розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час виконання Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 у справі № 340/842/20.

Тобто, заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому позивач, має встановлене законом право звернутися до суду в порядку ст. 382 КАС України про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваної постанови від 01 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №63358602 та відсутність підстав для її скасування, внаслідок чого, даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 287, 293, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (вул. Дворцова, 6/7, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун