Справа № 380/9438/20
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9438/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 14.08.2020 № 2025 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства";

- зобов`язати Звенигородську сільську раду Пустомитівського району Львівської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради.

Ухвалою від 30.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 позовну заяву повернуто позивачу.

За наслідками апеляційного оскарження, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 про повернення позовної заяви у справі № 380/9438/20 і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 05.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою від 24.05.2020 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.

Водночас, суд встановив відповідно до п.п. 4 п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальна громад», ст.ст. 10,25,26,46,59 та п. 7-1 розділу V Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» від 12.06.2020 № 718-р, Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, була приєднана до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням викладеного, відповідач по справі Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області (с. Звенигород, Пустомитівський район, Львівська область, 81156) підлягає заміні на процесуального правонаступника Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області (вул. Незалежності, 1А, с. Давидів, Пустомитівський район, Львівська область, 81151, ).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням від 14.08.2020 № 2025 відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Підставою відмови вказано, що на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області відсутні земельні ділянки. Вказане рішення позивач вважає протиправним оскільки, статтею 118 Земельного кодексу України, яка регулює порядок розгляду клопотання про виділення земельних ділянок у власність чи користування, передбачено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Однак, відповідач не вказав у рішенні мотивованої підстави, із посиланням на норми чинного законодавства, для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 18.06.2021 (вх. № 44194), у якому зазначає, що позивач при поданні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства не надала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та не вказала орієнтовні розміри земельної ділянки. Вказане стало підставою для відмови позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

За наслідками розгляду вказаної заяви Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області 14.08.2020 прийняла рішення № 2025 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства", на підставі якого відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради, у зв`язку з відсутністю земельних ділянок.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказаними вище нормами встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені в ст.118 Земельного кодексу України, органи приймають одне з відповідних рішень.

Водночас, виходячи з аналізу цих норм, суд зазначає, що рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивоване.

Підставами відмови відповідно до ст.118 Земельного кодексу України можуть бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Суд встановив те, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є відсутність вільних земельних ділянок на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Однак, вказана підстава для відмови у наданні на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства не передбачена ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

При цьому, підстав для відмови, які передбачені цією нормою, відповідач не навів.

Також, відповідач не надав доказів того, що на території сільської ради відсутні вільні земельні ділянки.

Тобто, відповідач в достатній мірі не мотивував прийняте рішення і не довів його законність.

Подібну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі № 819/570/18.

Водночас доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 при подачі заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства не надав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та не вказала орієнтовні розміри земельної ділянки не підлягають оцінці у цій справі, оскільки оскаржене рішення на цих підставах не ґрунтується.

Отже, суд вважає рішення відповідача від 14.08.2020 № 2025 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства" протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимозі позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, суд вважає, що її задоволення призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідач має обов`язок перевірити комплектність поданих позивачем документів та їх відповідність вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

Тому, суд, у цьому випадку, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (вул. Незалежності, 1А, с. Давидів, Пустомитівський район, Львівська область, 81151, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14.08.2020 № 2025 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства".

3. Зобов`язати Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складений 02.08.2021.

Суддя Кедик М.В.