Справа № 300/3034/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3034/20 пров. № А/857/6413/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т. В., Сеника Р. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, ухвалене головуючим суддею Микитин Н. М. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (далі - Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні з військової служби у запас грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до наказу МВС України від 07.06.2017 № 475 та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; стягнути грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 38 023,04 грн; зобов`язати відповідача видати довідку про належне до видачі речове майно, враховуючи період проходження військової служби з 05.10.2004 по 03.09.2020 відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 04.09.2020 по день фактичного розрахунку.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що при звільненні з військової служби відповідачем протиправно не було видано йому речове майно чи виплачено грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, а відтак порушено статтю 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункти 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178. Зазначає, що невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно призвела до затримки розрахунку при звільненні, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 38023,04 грн; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно із розрахунку 81,84 грн середньоденного грошового забезпечення за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно за період з 04.09.2020 по день фактичного розрахунку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позову та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що видана відповідачем довідка від 03.09.2020 № 5 про вартість речового майна, що належить до видачі, відповідає вимогам пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, однак, предмети речового майна, зазначені в довідці, не відповідають тому майну, яке позивач не отримував за період проходження служби, починаючи з 05.10.2004, та на яке мав право, що може бути підтверджено атестатом на предмети речового майна та арматурною карткою.

Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки речове майно військовослужбовця не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване на задоволення потреб під час несення військової служби, а тому грошова компенсація за невикористане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, відтак, несвоєчасна виплата позивачу компенсації не породжує право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу згідно з контрактом про проходження громадянами України військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 05.10.2004 до 03.09.2020.

Наказом командувача Національної гвардії України від 28.08.2020 № 176 о/с ОСОБА_1 звільнено у запас з військової служби відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 03.09.2020 № 185 припинено з позивачем контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено його зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 03.09.2020 та направлено до Тисменицького РВК Івано-Франківської області для зарахування на військовий облік. Вислуга років позивача становить 21 рік 02 місяців 24 дні.

01.09.2020 позивач звернувся із рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України з проханням про видачу довідки про вартість речового майна, що належне до видачі за весь період проходження ним військової служби з 05.10.2004 по даний час.

Згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , від 03.09.2020 № 5 розмір компенсації за речове майно до виплати становить 38 023,04 грн.

14.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 38 023,04 грн та про видачу довідки про належне до видачі речове майно, яке не вказане у довідці про вартість речового майна, що належить до видачі від 03.09.2020 №5, враховуючи період проходження ним військової служби з 05.10.2004 по 03.09.2020.

Листом від 08.10.2020 №50/72/27-432 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що інформація про нарахування за звітний період грошової компенсації вартості за неотримане речове майно по Військовій частині НОМЕР_1 була надіслана 01.10.2020 до Західного територіального управління Національної гвардії України за №50/72/27-454, а процес погодження обсягів бюджетних призначень займає тривалий час. Зазначено, що розрахунок потреби в речовому майні проводиться згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475. При нарахуванні грошової компенсації за речове майно не підлягають врахуванню накази, що втратили чинність та ціни, які не доводились головним розпорядником коштів. Відтак, позивачу правомірно видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі від 03.09.2020 № 5, відтак, немає підстав для видачі іншої довідки про належне до видачі речове майно, яке не вказане у згаданій вище довідці.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті на час звільнення позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а відтак позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 38 023,04 грн. Зазначено про відсутність правових підстав для видачі позивачу іншої довідки, відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, оскільки така вже видана позивачу.

Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні судом першої інстанції зроблено висновок, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 Кодексу законів про працю України, відтак, у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини підлягає застосуванню відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з огляду на наступне.

Так, підставою звернення позивача до суду слугувала бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації вартості неотриманого речового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, у зв`язку з його звільненням з військової служби та припиненням службових відносин.

Виходячи з підстав та вимог апеляційних скарг, при здійсненні апеляційного розгляду підлягає перегляду рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача видати довідку про належне до видачі речове майно, враховуючи період проходження військової служби з 05.10.2004 по 03.09.2020, а також в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі Порядок № 178).

Пунктом 3 Порядку № 178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).

Завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців визначено Інструкцією № 232, відповідно до пункту 4 розділу ІІІ якої (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року ДДЗ та ПМР надає до ЦУРЗ.

ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації.

Як встановлено з матеріалів справи, 03.09.2020 позивачу видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі № 5.

Вказана довідка складена речовою службою Військової частини НОМЕР_1 , виходячи із закупівельної вартості недоотриманого майна, що належить до видачі позивачу з жовтня 2004 року, за формою, яка відповідає додатку Порядку № 178, на суму 38023,04 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для видачі позивачу ще однієї довідки відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, оскільки така вже видана.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не оскаржувались дії Військової частини НОМЕР_1 щодо видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі 03.09.2020 № 5, та, більше того, в даному позові він просив стягнути суму грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, визначену відповідачем в цій довідці (38023,04 грн). Вказані обставини суперечать доводам ОСОБА_1 про необхідність видачі додаткової довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, без чіткого зазначення того, яке саме майно не було враховано у довідці від 03.09.2020 № 5 і на якій підставі вказані предмети речового майна мали б бути видані.

Що стосується доводів відповідача про відсутність підстав для стягнення в користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то слід зазначити, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 Кодексу законів про працю України та застосування передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

В той же час, Судова палата зауважила, що умовою для виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, при звільненні ОСОБА_1 з військової служби та припиненні з ним контракту про проходження військової служби, Військовою частиною НОМЕР_1 не виплачено йому грошову компенсацію за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі від 03.09.2020 № 5, у зв`язку з чим на його користь судом стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 38023,04 грн.

Слід зазначити, що 14.09.2020 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно після його звільнення з військової служби, яке мало місце 03.09.2020. В матеріалах справи відсутні докази подання позивачем рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби до його звільнення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби, у відповідача не виникло правових підстав для виплати такої компенсації під час звільнення позивача.

З аналізу приписів пункту 4 Порядку № 178 вбачається, що особа має право отримати грошову компенсацію за неотримане речове майно:

перед звільненням - у разі подання відповідного рапорту під час проходження служби.

після звільнення - у разі подання відповідного рапорту після звільнення.

З огляду на відсутність у відповідача правових підстав щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу на час звільнення, через відсутність відповідного рапорту позивача поданого під час проходження служби, відповідальність для відповідача, передбачена приписами статті 117 Кодексу законів про працю України, не настає.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем під час проходження служби не було подано відповідний рапорт про отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.01.2021 у справі № 340/680/20.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, апеляційний суд надав відповідь на всі аргументи сторін, наведені в апеляційних скаргах, які мають значення для правильного вирішення справи.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права в частині позову про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття постанови про відмову в позову.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 300/3034/20 в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні скасувати та в цій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 300/3034/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 03.08.2021