Справа № 260/1532/21
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2021 року м. Ужгород№ 260/1532/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність (дії) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатський області Південно- західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2020 року у справі № 260/2780/20, яке набрало законної сили 07.12.2020 року по примусовому виконанню виконавчого листа №260/2780/2020 від 06.11.2020 року про зобов`язання Головного Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 71% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатський області Південно-західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Місник Н.В., про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2021 року по виконавчому провадженні №64031434.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.01.2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатський області Південно-західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федорчак М.Б. було відкрито виконавче провадження №64031434 на підставі виконавчий лист №260/2780/2020 від 06.11.2020 року про: зобов`язання Головного Пенсійного фонду України у Закарпатської області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 71% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року з урахуванням проведених виплат.

Однак, з часу відкриття виконавчого провадження №64031434 згідно постанови від 05 січня 2021 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатський області Місник Н.В., не здійснила жодних виконавчих дій щодо примусового виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року у справі № 260/2780/20, яке набрало законної сили 07.12.2020 року по виконавчому листу №260/2780/2020 від 06.11.2020 року щодо зобов`язання Головного Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 71% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року, а тільки через 3 місяці і 25 днів протиправної бездіяльності (дії) було протиправно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2021 року по виконавчому провадженні №64031434.

Приймаючи оскаржувану постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.03.2021 року головний державний виконавець не перевірив повноту і правильність перерахунку пенсії гр. ОСОБА_1 , у той же час, до листа боржника від 18.01.2021 року на який посилається головний державний виконавець в оскаржуваній постанові додано перерахунок стягувача тільки з 01 січня 2021 року, що не є виконанням резолютивної частини судового рішення у справі №260/2780/20 та виконавчого листа №260/2780/2020 від 06.11.2020 року, якими передбачено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та зазначає, що на виконанні у відділі ПВР перебувало виконавче провадження № 64031434. з примусового виконання виконавчого листа № 260/2780/20 від 21.12.2020. виданою Закарпатським окружним адміністративним судом, про: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії в основному розмірі 71% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року, з урахуванням проведених виплат".

На адресу відділу ПВР надійшла відповідь ГУ ПФУ України у Закарпатській області № 0700-0307-5/1838 від 18.01.2021 на постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено, що стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 в розмірі 71% сум грошового забезпечення, а різниця пенсії за період набрання судовим рішенням законної сили з 01.01.2018 по 31.12.2020 року у сумі 4417,80 грн. обліковано органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України. Вищевказана виплата здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Однак, на даний час у органах Пенсійного фонду України відсутнє фінансування.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відтак, часткове невиконання судового рішення, відбулось з незалежних від боржника причин, які є поважними у розумінні статей 63,75, Закону України "Про виконавче провадження", що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

На підставі чого, враховуючи вищенаведені норми законодавства України, а також об`єктивні причини невиконання рішення в повному обсязі боржником та підстав, викладених у відповіді ГУ ПФУ України у Закарпатській області від 18.01.2021 на постанову про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.03.2021р., в якій роз`яснено, що відповідно до частини 9 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак про час і дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 268 ч. 1,2 та 3 КАС України у справах, визначених статтями 273-277,280-283,285-289цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає за можливе дану справу розглядати за відсутності відповідача.

Позивач під час судового засідання позов підтримав та просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ПВР перебувало виконавче провадження № 64031434 з примусового виконання виконавчого листа № 260/2780/20 від 21.12.2020р. виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, яким: "Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії в основному розмірі 71% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року, з урахуванням проведених виплат".

Вищевказаний виконавчий документ пред`явлений стягувачем ОСОБА_1 до відділу ПВР 04.01.2021р.

Державним виконавцем, керуючись ст. 3, 4, 25, 26, 27 "Про виконавче провадження", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2021.

На адресу відділу ПВР надійшла відповідь ГУ ПФУ України у Закарпатській області № 0700-0307-5/1838 від 18.01.2021р. на постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено, що стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року в розмірі 71% сум грошового забезпечення. З 01 січня 2021 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення, а різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за минулий час з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року у сумі 4417,80 грн. облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

В подальшому, 30.03.2021 року головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 №1404-VIII ( далі по тексту - Закону № №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - "рішення") - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону № №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону № №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 18 Закону № №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами п.1 ч.1 ст. 26 Закону № №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Відповідно до ч.1,2 ст. 63 Закону № №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, 21 грудня 2020 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 260/2780/20, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії в основному розмірі 71% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року, з урахуванням проведених виплат.

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 21.12.2020 по справі № 260/2780/20.

05 січня 2021 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64031434 на підставі виконавчого листа № 260/2780/20, виданого 21.12.2020р.

18 січня 2021 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області надіслано до відповідача лист на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якого зазначили, що стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року в розмірі 71% сум грошового забезпечення. Що з 01 січня 2021 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення, а різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за минулий час з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року у сумі 4417,80 грн. облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

А вже 30 березня 2021 року відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1ст.37 Закону № №1404-VIII.

Отже, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник спір, суд дійшов до висновку, що в даному випадку державний виконавець безпідставно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки невиконання судового рішення з посиланням лише на відсутність коштів на рахунку боржника не може бути підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання.

При цьому, доказів наявності встановленої Законом заборони на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, відповідачем суду не надано та судом не встановлено.

Таким чином, постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатський області Південно-західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Місник Н.В., про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2021 року по виконавчому провадженні №64031434 є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень ст.9 Конституції України.

За змістом ст.32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - "Конвенція") людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення. Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене ст.6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

У справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № від 27 квітня 2021 року.

Вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача. На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатський області Південно- західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2020 року у справі № 260/2780/20, яке набрало законної сили 07.12.2020 року по примусовому виконанню виконавчого листа №260/2780/2020 від 06.11.2020 року про зобов`язання Головного Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 71% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року з урахуванням проведених виплат.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатський області Південно-західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Місник Н.В., про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.03.2021 року по виконавчому провадженні №64031434.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 14, ) судові витрати у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя П.П.Микуляк