Справа № 120/345/21-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/345/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

29 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Тростянецької селищної ради щодо незабезпечення ОСОБА_1 , як депутата Тростянецької селищної ради 8 скликання належним чином завірених копії всіх рішень прийнятих згідно порядку денного 2 позачергової сесії 8 скликання Тростянецької селищної ради, протоколу засідання з відомостями щодо поіменного голосування.

Зобов`язано Тростянецьку селищну раду розглянути депутатську вимогу ОСОБА_1 від 16.12.2020 року № 9, з урахуванням висновків, наведених у даному рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що законом передбачено довільну форму депутатського звернення або запиту, однак, такі обов`язково мають містити у назві слово "запит" або "звернення" відповідно. Натомість, позивачем було подано "депутатську вимогу", яка не передбачена жодною нормою чинного законодавства, а відтак остання не може розглядатись у контексті Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 25.11.2020 року є депутатом Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, що підтверджується посвідченням депутата Тростянецької селищної ради 8 скликання, яке міститься в матеріалах справи.

16.12.2020 року позивач звернувся із депутатською вимогою про надання інформації та документів до Тростянецького селищного голови Червонецької Л.І. з проханням надати йому, як депутату Тростянецької селищної ради, належним чином завірені копії всіх рішень, прийнятих згідно порядку денного 2 позачергової сесії 8 скликання Тростянецької селищної ради, яка відбулася 11.12.2020 року, а також протокол засідання 2 позачергової сесії 8 скликання Тростянецької селищної ради, в тому числі і з відомостями щодо поіменного голосування депутатів щодо всіх питань порядку денного.

Листом від 05.01.2021 року №16-02.17 відповідач, посилаючись на положення статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", зазначив, що задоволення запиту щодо надання копій рішень, прийнятих згідно порядку денного 2 позачергової сесії 8 скликання, передбачає виготовлення копій документів обсягом більше як 10 сторінок, а саме 277 аркушів, відтак задоволення запиту позивача від 16.12.2020 року буде можливим після відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк.

Таку бездіяльність Тростянецької селищної ради щодо ненадання копій запитуваних документів позивач вважає протиправною, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Законом України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 року № 93-IV (далі Закон № 93-IV) визначено правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлено гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону № 93-IV депутат місцевої ради, як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону № 93-IV передбачено, що депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради представницького органу місцевого самоврядування.

Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів.

Відповідно до статті 11 Закону № 93-IV у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:

1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;

2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;

3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;

4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;

5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право:

1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання;

2) на невідкладний прийом;

3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 93-IV депутатське звернення викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк.

Відповідно до частини другої статі 14 Закону № 93-IV посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, на звернення депутата місцевої ради надають йому довідкові матеріали та іншу інформацію, необхідні для здійснення депутатських повноважень.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 15 Закону № 93-IV депутат має право вимагати усунення порушення законності, тобто у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

Депутат має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів, а місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

Отже, виходячи зі змісту вищезазначених правових норм, під депутатською діяльністю слід розуміти діяльність депутата, пов`язаної з реалізацією наданих йому Конституцією та Законами України прав та виконанням обов`язків, спрямованих на представництво інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу, який зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відтак, депутатське звернення, має стосуватись вищезазначених питань, пов`язаних з депутатською діяльністю та розглядається у строк та в порядку, встановленому Законом № 93-ІV.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.10.2019 року у справі № 664/2629/16-а.

Провівши системний аналіз зазначених норм матеріального права, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не визначено вичерпного переліку відповідної інформації, необхідної для здійснення депутатом своїх повноважень, а також не встановлено будь-яких обмежень щодо інформації, яка не може надаватись депутату місцевої ради на його депутатське звернення.

Крім того, Законом № 93-IV не передбачено обов`язку депутата зазначати у своєму зверненні мету отримання відповідної інформації.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.10.2019 року у справі №504/1824/17.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони відповідача щодо того, що депутатське звернення обов`язково має містити у назві слово "запит" або "звернення", та про те, що "депутатська вимога" не передбачена жодною нормою чинного законодавства, а відтак остання не може розглядатись у контексті Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Суд звертає увагу на те, що при зверненні до відповідача із депутатською вимогою позивач посилався саме на вимоги статей 14, 19, 20, 30 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", а відтак таке звернення подано не в порядку запиту на інформацію, надання якої передбачається Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Окрім того, у прохальній частині звернення позивач просить: "надати мені, як депутату Тростянецької селищної ради…", що додатково свідчить про те, що це звернення подано саме на підставі та в межах Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Є необґрунтованими також посилання представника відповідача як на підставу для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог на те, що позивач не звернувся з депутатським запитом та не виніс питання щодо бездіяльності Тростянецького селищного голови на розгляд селищної ради, а звернувся відразу до суду, то вважаю такі доводи необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону.

З вищезазначеного вбачається, що можливість звернення із депутатським запитом, яка передбачена статтями 13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" є правом депутата, а не його обов`язком. До того ж ані цим, ані іншими законами, в тому числі КАС України не передбачено обов`язку депутата звернутися із депутатським запитом перед зверненням до суду.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 року у справі № 264/5790/16-а.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно посилався у відповіді на звернення позивача на положення статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якою передбачено відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк.

В даному випадку, позивач оскаржує саме бездіяльність Тростянецької селищної ради щодо незабезпечення його, як депутата належним чином завірених копій документів, а не лист-відповідь від 05.01.2021 року, наданий на запит позивача. Факт не надання відповідних документів Тростянецькою селищною радою не заперечується, тому наявні підстави для визнання вищезазначеної бездіяльності протиправною.

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що надання відповіді на "депутатську вимогу" є виключно дискрецією селищного голови, а тому вирішення такого питання є дискреційними повноваженнями і суд не може підміняти селищного голову.

Так, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки відповідач розглянув звернення позивача, керуючись вимогами Закону України "Про доступ до публічної інформації", а не Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах, належним способом захисту є зобов`язання відповідача розглянути депутатську вимогу ОСОБА_1 від 16.12.2020 року № 9.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.