Справа № 640/3104/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 640/3104/20

адміністративне провадження № К/9901/25847/21

Cуддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури міста Києва, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 07.02.2015 року, 28.02.2015 року, 01.03.2015 року, 02.05.2015 року, 14.06.2015 року, 13.09.2015 року, 18.10.2015 року, 03.09.2016 року, 01.10.2016 року, 03.12.2016 року, 18.12.2016 року, 01.01.2017 року, 04.02.2017 року, 04.03.2017 року, 01.04.2017року, 07.05.2017 року, 28.05.2017 року, 11.06.2017 року, 05.08.2017 року, 26.08.2017 року, 31.12.2017 року, 14.01.2018 року, 18.02.2018 року, 24.03.2018 року, 09.04.2018 року, 28.04.2018 року, 06.05.2018 року, 02.06.2018 року, 29.07.2018 року, 26.08.2018 року, 23.09.2018 року, 21.10.2018 року, 18.11.2018 року, 10.02.2019 року, 08.03.2019 року, 31.03.2019 року, 28.04.2019 року, 12.05.2019 року, 23.06.2019 року, 20.07.2019 року, 04.08.2019 року, 25.08.2019 року, 05.10.2019 року, 01.12.2019 року, 01.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 107 Кодексу законів про працю України;

- визнати протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу в надурочний час та зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу в надурочний час, а саме 02.03.2015 року, 31.03.2015 року, 29.07.2016 року, 05.05.2017 року, 23.06.2017 року, 04.08.2017 року, 14.08.2017 року, 17.11.2017 року, 08.12.2017 року, 05.01.2018 року, 02.02.2018 року, 30.03.2018 року, 27.04.2018 року, 25.05.2018 року, 15.06.2018 року, 23.06.2018 року, 13.07.2018 року, 13.08.2018 року, 21.09.2018 року, 19.10.2018 року, 16.11.2018 року, 30.11.2018 року, 11.02.2019 року, 25.02.2019 року, 15.03.2019 року, 22.03.2019 року, 24.04.2019 року, 22.05.2019 року, 19.06.2019 року, 31.07.2019 року, 17.10.2019 року, 13.12.2019 року, 24.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 106 Кодексу законів про працю України;

- зобов`язано Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 21.12.2019 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 07.02.2015 року, 28.02.2015 року, 01.03.2015 року, 02.05.2015 року, 14.06.2015 року, 13.09.2015 року, 18.10.2015 року, 03.09.2016 року, 01.10.2016 року, 03.12.2016 року, 18.12.2016 року, 01.01.2017 року, 04.02.2017 року, 04.03.2017 року, 01.04.2017 року, 07.05.2017 року, 28.05.2017 року, 11.06.2017 року, 05.08.2017 року, 26.08.2017 року, 31.12.2017 року, 14.01.2018 року, 18.02.2018 року, 24.03.2018 року, 09.04.2018 року, 28.04.2018 року, 06.05.2018 року, 02.06.2018 року, 29.07.2018 року, 26.08.2018 року, 23.09.2018 року, 21.10.2018 року, 18.11.2018 року, 10.02.2019 року, 08.03.2019 року, 31.03.2019 року, 28.04.2019 року, 12.05.2019 року, 23.06.2019 року, 20.07.2019 року, 04.08.2019 року, 25.08.2019 року, 05.10.2019 року, 01.12.2019 року, 01.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 107 Кодексу законів про працю України;

Визнано протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу в надурочний час та зобов`язано Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу в надурочний час, а саме 02.03.2015 року, 31.03.2015 року, 29.07.2016 року, 05.05.2017 року, 23.06.2017 року, 04.08.2017 року, 14.08.2017 року, 17.11.2017 року, 08.12.2017 року, 05.01.2018 року, 02.02.2018 року, 30.03.2018 року, 27.04.2018 року, 25.05.2018 року, 15.06.2018 року, 23.06.2018 року, 13.07.2018 року, 13.08.2018 року, 21.09.2018 року, 19.10.2018 року, 16.11.2018 року, 30.11.2018 року, 11.02.2019 року, 25.02.2019 року, 15.03.2019 року, 22.03.2019 року, 24.04.2019 року, 22.05.2019 року, 19.06.2019 року, 31.07.2019 року, 17.10.2019 року, 13.12.2019 року, 24.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 106 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язано Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 21.12.2019 року по день фактичного розрахунку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328 - 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, після перевірки змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що вона містить посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Посилаючись на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно застосував норми права у подібних правовідносинах та порушив норми процесуального права, та не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених:

- у постановах від 17 січня 2019 року у справі №389/1299/17, від 26 вересня 2018 року №389/1297/17 щодо того, що відсутність даних про надурочну роботу, а також роботу у вихідні, святкові та неробочі дні у табелі обліку робочого часу не може бути підставою дня відмови працівнику надати компенсацію за роботу у зазначені дні;

- у постановах від 18 травня 2021 року у справі №360/2160/20, від 30 липня 2019 року у справі №804/406/16 щодо необхідності застосування норм трудового законодавства, у зв`язку з відсутністю врегулювання спірних відносин у профільному (спеціальному) законі - норми Закону України «Про прокуратуру» не містять положень, щодо залучення прокурора до роботи у вихідні, святкові, неробочі дні та до роботи у надурочний час;

- у постанові від 27 травня 2021 року у справі №340/347/20 щодо принципу правової визначеності та принципу законності.

Однак, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на постанову Верховного Суду, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Разом з тим, скаржником не зазначено норму права, яку застосовано судами без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Також позивач посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого є необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №820/1267/16, та зазначає, що норми трудового законодавства підлягають застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, а приписами Закону України «Про прокуратуру» не врегульовано питання залучення у понаднормовий час або залучення прокурора до роботи у святкові, вихідні, неробочі дні та до роботи у надурочний час.

Однак, у разі посилання на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен вказати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), викладену у постанові Верховного Суду та щодо якої є необхідність відступлення від такого висновку та обгрунтувати, як, на думку скаржника, ця норма повинна застосовуватись.

Також в касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме неправильне застосування норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Однак, у випадку посилання на статтю 353 КАС України, вона має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення та за умови обґрунтованості такої підстави.

Крім того, скаржник не зазначає жодний із пунктів частини другої статті 353 КАС України, посилаючись лише на недослідження зібраних у справі доказів (п. 1. ч. 2 ст. 353 КАС України). Однак, цей пункт передбачає обов`язок обґрунтування скаржником підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 - 3 частини 4 статті 328 КАС України.

Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями та обґрунтування такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська