Справа № 640/27137/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (, 03039, просп. Голосіївський, 42) про відмову у реєстрації місця проживання за заявою від 07 вересня 2020 року;

- зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (, 03039, просп. Голосіївський, 42) здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (РНОКІІП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і здійснені порушення норм процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що перелік документів для здійснення державної реєстрації місця проживання особи, що передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV є вичерпним, а вимоги щодо надання додаткових документів незаконними. Позивач зазначає, що він подав для здійснення реєстрації місця проживання всі необхідні документи, у зв`язку з чим відмова у здійсненні такої реєстрації з підстав, що не передбачені Законом є протиправною.

У відзиві на апеляційну скаргу Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що рішення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичної особи є законним і обґрунтованим, а підстави для відмови у вчинення реєстраційних дій визначені п. 11 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про часткову відмову від позовних вимог, визнано нечинним рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (, 03039, просп. Голосіївський, 42) здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (РНОКІІП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 та закрито провадження у справі у вказаній частині позовних вимог.

У зв`язку з чим колегією суддів здійснюється перегляд законності та обґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (, 03039, просп. Голосіївський, 42) про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за заявою від 07 вересня 2020 року

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заяву про реєстрацію місця проживання, в якій просив зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_2

Згідно службової відмітки на заяві позивача, у реєстрації місця проживання було відмовлено на підставі абз. 1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі Правила № 207): у зв`язку з відсутністю документів, а саме: відсутній військовий квиток, тимчасове посвідчення з відміткою Голосіївського РВК.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у здійсненні реєстраційних дій протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване позивачем рішення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 вересня 2020 року є правомірним та обґрунтованим.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація місця проживання особи може бути здійснена лише у випадку подання заявником повного пакету документів, що визначений ч. 3 ст. 6 Закону № 1382-IV. Водночас, неподання позивачем під час здійснення реєстраційних дій разом з заявою про реєстрацію місця проживання від 07 вересня 2020 року військового квитка, або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку) є підставою для прийняття рішення про відмову у здійсненні реєстрації.

Крім того, суд першої інстанції також зазначив, що матеріали справи не містять доказів подання позивачем відповідачу довідки від 17 травня 2001 року № 4/31.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі Закон № 1382-IV), постановою Кабінету Міністрів України № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02 березня 2016 року, а також Цивільним і Сімейним кодексами України.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1382-IV реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною 3 ст. 6 Закону № 1382-IV передбачено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Згідно з ст. 91 Закон № 1382-ІV орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Аналогічні положення містять також Правила реєстрації місця проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є те, що він не подав відповідачу для здійснення реєстраційних дій військовий квиток, або тимчасове посвідчення з відміткою Голосіївського РВК.

У переліку додатків до заяви, які було надано позивачем для здійснення реєстрації місця проживання, такі документи відсутні та зазначено лише про подання квитанції про сплату адміністративного збору.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про реєстрацію місця проживання, не додав до заяви всіх необхідних документів, що передбачені ч. 3 ст. 6 Закону № 1382-ІV.

Відповідно, позивачем не було дотримано вимог Закону № 1382-ІV та Правил № 207 щодо пакету документів, необхідних для здійснення реєстраційної дії, що свідчить відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у реєстрації місця проживання.

Доводи апелянта щодо подання до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації довідки від 17 травня 2001 року № 4/31, яка видана Гагарінським райвоєнкомом м. Севастополя, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 77 КАС України позивач не надав доказів, що підтверджують ці обставини. Крім того, в заяві ОСОБА_1 від 07 вересня 2020 року та в оскаржуваному рішенні відсутня інформація щодо подання такої довідки.

Крім того, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги позивача щодо здійснених судом першої інстанції порушень норм процесуального права та прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву, яка підписана особою, що немає відповідних повноважень на його подання.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, повноваження Єфіменко В.І., яка від імені та в інтересах Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації подала до суду відзив на позовну заяву підтверджені наданою до відзиву довіреністю від 27 травня 2020 року №100-6668.

В силу вимог ч. 6 ст. 12 КАС України справа № 640/27137/20 визначена справою незначної складності.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до ч. 2 ст. 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю юридичної особи.

Тобто, повноваження представника відповідача на подання до суду відзиву на позовну заяву належним чином підтверджені наявними у справі документами.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (, 03039, просп. Голосіївський, 42) про відмову у реєстрації місця проживання за заявою від 07 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов