Справа № 716/901/21
Суддя: Пухарєва    О. В.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 716/901/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.

за участю секретаря судових засідань - Якимик К.В.,

представника позивача - Данищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Інспектора взводу №1 роти №1 БУПП в Чернівецькій області Токарюка Максима Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Данищука В.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, інспектора взводу 2 роти 2 БУПП в Чернівецькій області Тісногуза С.І. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якій просить скасувати винесену відносно позивача постанову серії ДП18 № 822585 від 23.03.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стягнувши при цьому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування позову посилається на те, що 01.04.2021 ОСОБА_1 отримав поштовий лист від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, у якому містилася постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 822585. Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Згідно змісту вказаної постанови, позивач, керуючи транспортним засобом Ford Tranzit д.н.з. НОМЕР_1 , виїхавши на дорогу з круговим рухом, не включив покажчик повороту, чим порушив п.9.2 (б) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позивач зазначає, що 23.03.2021 він рухався на автодорозі М-19 450 км на транспортному засобі Ford Tranzit д.н.з. НОМЕР_1 з м. Заставна в напрямку м. Заліщики Тернопільської області. У вказаному напрямку дороги є перехрестя з круговим рухом (клумба, розташована в стороні, не перешкоджаючи здійснювати рух прямо, не змінюючи полоси руху). Тому проїжджаючи встановлений круг прямо, він не здійснював повороту та не змінював рух транспортного засобу, тобто будь-який маневр був відсутній. На вказанному перехресті розташований пост працівників поліції, де і було здійснено зупинку його транспортного засобу та повідомлено, що він не ввімкнув покажчик повороту при виїзді на дорогу з круговим рухом. Також позивач вказує, що він не погодився з вказаним адміністративним правопорушенням, а тому відмовився від в підпису постанові про накладення на нього адміністративного стягнення.

Позивач вважає вказану постанову незаконною. Зокрема зазначає, що інспектор поліції належних доказів вчинення ним правопорушення не надав, одразу виніс постанову без розгляду справи, фактично порушивши його права, передбачені Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, не надавши можливість ними скористуватись. Вказана постанова не містить опису обставин справи, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. У зв`язку із наведеним вважає вищезазначену постанову такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2021 замінено первісного відповідача Головне управління національної поліції на належного відповідача -Департамент патрульної поліції.

Крім цього, встановивши в судовому засіданні, що оскаржувану постанову виніс інспектор взводу №1 роти №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенант поліції Токарюк М.І., ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.07.2021 замінено неналежного співвідповідача інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Чернівецькій області Тісногуза С.І. на належного - інспектора взводу №1роти №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції Токарюка М.І.

Представник позивача Данищук В.В. в судовому засіданні підтримав позовну вимогу, з підстав вказаних у позовній заяві, просив задовольнити.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції в судове засідання, призначене на 10:00 год. 28.07.2021 не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне повідомлення про час та місце судового розгляду справи. У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Оскаржувана постанова обґрунтована, винесена у законному порядку, а доводи позивача безпідставні та необґрунтовані. У зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому заперечував з приводу стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з департаменту патрульної поліції судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі, посилаючись на не співмірність із складністю справи і обсягом робіт, виконаних адвокатом.

Відповідач інспектор управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенант поліції Токарюк М.І. в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності чи перенесення її розгляду від нього також не надходило. Проте, від останнього надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволені позовних відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що порушення водієм ПДР України мало місце. Зокрема згідно матеріалів про адміністративне правопорушення встановлено, що 23.03.20121 приблизно о 09:00 год. водій транспортного засобу Ford Tranzit д.н.з. НОМЕР_1 в Чернівецькій області, по а/д М-19450 км, при з`їзді з перехрестя на якому організовано круговий рух не увімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України, отже вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч 2 ст. 122 КУпАП.

Стосовно порушення позивачем п.9.2 (б) правил дорожнього руху у відзиві зазначено, що при в`їзді на перехрестя, на якому організовано круговий рух розташований знак 4.10 «Круговий рух», який вимагає об`їзду клумби (центрального острівця) в напрямку, показаному стрілками на перехресті з круговим рухом. Цей знак є наказовий та встановлює організований напрямок руху на ділянці вулично-шляхової мережі.

У випадку, коли водій транспортного засобу виїжджає з перехрестя на першому з`їзді, то напрямок руху змінюється праворуч по відношенню до водіїв, які рухаються у напрямку, передбаченому дорожнім знаком. Відповідно, при виїзді з перехрестя, на якому організований круговий рух, водій зобов`язаний увімкнути правий покажчик повороту для того, щоб бути передбачуваним для інших водіїв та запобігати створенню аварійної обстановки.

Таким чином, на думку співвідповідача, його дії під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, відповідали приписам чинного законодавства, оскаржувана постанова обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За вказаних обставин, справу розглянуто без участі відповідачів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши обставини, викладені у відзивах на позов, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП18 №822585 від 23.03.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за те, що він 23.03.2021 о 09-00 год. на а/д М-19450 км КП «Звенячин» керував ТЗ та, виїжджаючи на дорогу з круговим рухом, не увімкнув покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

Згідно диспозиції ч 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного

роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно із статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Позивач оспорює правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що докази його вини у вчиненні вищевказаного правопорушеня відсутні, постанова винесена відносно нього з порушенням вимог ст. 280 КУпАП.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками

а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно із ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства щодо збирання доказів процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень КАС покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Згідно п 9.2 (б) ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктом 10.4 ПДР передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Таким чином, напрямок руху при заїзді на перехрестя з круговим рухом визначається дорожньою розміткою і можливий лише в одному напрямку. Дана обставина підтверджує, що при в`їзді на перехрестя з круговим рухом не потрібно подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, адже не здійснюється ані перестроювання, ані поворот, ані розворот, так як у водія (позивача) можливий виключно єдиний варіант руху - згідно дорожньої розмітки.

Судом встановлено, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача відповідачем складання схеми чи іншої фіксації цього правопорушення не здійснювалося, однак відповідачем проводилася відеозйомка події адміністративного правопорушення, що підтверджується відеозаписом з персональної нагрудної бодікамери інспектора патрульної поліції, який наданий суду як додаток до відзиву інспектора ПП Токарюка М.І. (а.с.84). Так, зазначеним відеозаписом, дослідженим в судовому засіданні, зафіксовано процес розгляду справи про адміністративне правопорушення з участю водія автомобіля Ford Tranzit на місці зупинки транспортного засобу, під час якого останньому інспектором поліції о 09:47 год. оголошено про порушенням ним правил дорожнього руху, а саме те, що він в`їзджаючи на дорогу з круговим рухом не увімкнув покажчик повороту ( без конкретизації правого чи лівого).

При цьому сам факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п.9.2 (б) ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП та у зв`язку з чим відповідачем прийнято оскаржувану постанову відеозаписом не зафіксовано.

Натомість в основу порушення, яке було зазначено у постанові, були покладені лише висновки самого інспектора ПП без зазначення відповідних доказів. При цьому, візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відомості, які містяться на відеозаписах (двох відеороликах), наданих разом із відзивом Департаменту патрульної поліції( а.с.53), суд визнає неналежними доказами у даній справі, оскільки на них зафіксовано події, що відбувалися о 08:40 год. на місці зупинки автомобіля марки «Mitsubishi» під час розгляду адміністративної справи за порушення іншим водієм правил

дорожнього руху, пов`язаних із користуванням транспортним засобом з незареєстрованою та самовільно встановленою газовою установкою, що не має жодного відношення до обставин складання оскаржуваної постанови відносно ОСОБА_1 .

Крім цього судом встановлено, що відомості, зазначені в фабулі оскаржуваної постанови суперечать обставинам, викладеним у відзивах відповідачів, де зазначено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те що, останній при з`їзді з перехрестя, на якому організовано круговий рух, не увімкнув правий покажчик повороту.

З огляду на наведене, відомості, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і,

відповідно, наявність адміністративного правопорушення. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих правомірність його рішення, суд вважає, що підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив згідно квитанції про сплату №4823 судовий збір в розмірі 454 гривні, а відповідач в даній справі є посадовою особою Департаменту патрульної поліції, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань саме із цієї юридичної особи на користь позивача.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому

числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт

(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечував проти визначеного розміру гонорару адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача з тих підстав, що він є неспівмірним обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Так, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, на підтвердження понесених витрат представник позивача адвокат Данищук В.В. надав суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, які згідно акту виконаний робіт від 26.04.2021 складають 2500 грн. З яких: 500 грн. (за одну годину) - за консультацію, та 2000 грн. (за чотири години) - за складання позовної заяви (а.с.35).

Крім того представник позивача надав суду договір №129 від 26.04.2021 про надання правової допомоги, згідно п.п. 4.1 та 4.2 якого вартість послуг адвоката становить 2500 грн. Клієнт сплачує вартість послуг після розгляду справи Заставнівським районним судом Чернівецької області (а.с.15-16).

Суд не погоджується з доводами представника позивача, що витрати позивача на правову допомогу в розмірі 2500 грн. є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, а також співмірними виконаним адвокатом роботами (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, суд зазначає що надання відповідної консультації ( одна година), підготовка позовної заяви ( тривалістю 4 годин), не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ.

Також суд зазначає, що позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що

підготовка позовної заяви у даній справі вимагала значного обсягу часу та за своїми характеристиками була віднесено до категорії складних справ.

Тому суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 року у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Також, суд зважає на складність предмету позову, типовість справи та правовідносин, відсутність репутаційних ризиків та публічного інтересу до справи.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача до 500 грн. за дві години наданих юридичних послуг.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції слід стягнути 500 гривень судових витрат по справі, які складаються із витрат на правничу допомогу.

На підставі ст.ст. 245, 251, 258, 268, 285 КУпАП, керуючись ст.ст. 9,14,19,72,77, 90, 139, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №822585 від 23.03.2021, винесену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КупАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 454,00 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 500 грн., а всього в розмірі 954 ( дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Суддя О.Пухарєва