Справа № 520/12969/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 серпня 2021 року № 520/12969/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ" до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправними та скасування постанови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Савенкова С.М. щодо не закінчення виконавчого провадження №65164137 за пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати його закінчити виконавче провадження №65164137 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн. від 26.05.2021 державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Савенкова С.М. по виконавчому провадженню №65164137;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір та 10000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно винесено постанову про накладення штрафу на підприємство за невиконання рішення суду, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу підприємства не направлялась, рішення суду фактично виконано до відкриття виконавчого провадження; про виконання рішення суду у добровільному порядку повідомлено відповідача проте будь-які дії щодо закриття виконавчого провадженням в порядку, визначеному ст.39 Закону України «Про виконавче провадженням» ним не вживаються.

Ухвала про відкриття провадження у справі направлена на адресу відповідача та ним отримана, що підтверджується підписом уповноваженої особина повідомленні про вручення поштового відправлення, проте відзив на адміністративний позов відповідачем суду не наданий.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані рішення, дії/бездіяльність відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 по справі №520/11523/19 застосовані заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-сервісна компанія» до усунення порушень, шляхом заборони виробництва (виготовлення), виконання робіт, експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме: 1. заборонено виконання робіт з підвищеної небезпеки, а саме: роботи з накачування шин автотранспортних засобів; заборонено виконання робіт з ремонту та обслуговування автотранспортних засобів в оглядових канавах (4 одиниці); заборонено виконання робіт в приміщеннях технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; заборонено експлуатацію електрогосподарства підприємства; заборонено виконання робіт з обслуговування та ремонту електрогосподарства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Рішення у справі 520/11523/19 набуло законної сили та 29.03.2021 у справі видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання.

19.04.2021 державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Савенковим С.М. відкрито виконавче провадження №65164137 на підставі виконавчого листа від 29.03.2021, виданого Харківським окружним адміністративним судом по справі №520/11523/19, п.2 якої підприємство зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

26.05.2021 державний виконавець Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального у правління Міністерства юстиції (м.Харків) Савенков С.М. виніс постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн. на боржника відповідно до статті 75 Закону України « Про виконавче провадження»

Відповідно до положень ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Щодо правомірності винесення постанови про накладення штрафу від 26.05.2021 № 65164137 у розмірі 5100 грн, суд зазначає наступне.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону №1404).

Відповідно приписів ст. 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1). У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2).

Згідно ч. 3 ст. 64 Закону № 1404 виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно положень ст. 28 Закону №1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (ч. 1).

Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами (абз. 3 ч. 4).

За невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону (ч. 1 ст. 76 Закону №1404).

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75 Закону №1404).

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку про те, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує у постанові про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів. Наведена постанова направляється боржнику рекомендованим поштовим відправленням за адресою, зазначеною у виконавчому документі не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення. У разі ненадання боржником державному виконавцю інформації про виконання рішення суду у вказаний строк, виконавець після встановлення факту невиконання наступного робочого дня після завершення встановленого строку, виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

При цьому, суд зауважує на тому, що строк на виконання рішення, встановлений у постанові про відкриття ВП (10 робочих днів) розпочинається лише після одержання боржником постанови з вимогою державного виконавця.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена відповідачем 27.04.2021 та встанволено боржнику 10 денний строк для добровільного виконання, проте доказів направлення вказаного рішення на адресу підприємства рекомендованим листом та вручення постанвои позивачу відповідачем суду не надано.

26.05.2021 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу на підприємство за невикоання рішення суду у строк встановлений державним виконавцем.

Зважаючи на викладене, суд вважає протиправною постанову про накладення штрафу, оскільки остання винесена без з`ясування факту отримання або не отримання підприємством постанови з вимогою про виконання виконавчого листа, так як до отримання відповідної постанови боржник позбавлений можливості добровільно виконати вимоги виконавця у встановлений ним строк.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що за приписами ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Так положеннями ч.1 п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню в тому числі у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Суд зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що 28 травня 2021 державний виконавець Савенков Станіслав Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у межах виконавчого провадження 65164137 опечатано ворота боксів авторемонтного приміщення, розташованого за адресою м.Харків, проспект Ювілейний 28, в якому здійснює свою господарську діяльність ТОВ «Трак авто» на підставі договору про спільну діяльність від 01.04.2020, укладеному між ТОВ «Укравтотранс Плюс» та TOB «Трак авто».

В якості підстави виконання вказаної виконавчої дії зазначено виконавче провадження № 65164137на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 по справі №520/11523/19.

Під час проведення виконавчої дії уповноваженій особі відповідача представником ТОВ «Трак авто» надано для ознайомлення договір про спільну діяльність від 01.04.2020, укладений між ТОВ «Трак авто» та ТОВ «Укравтотранс Плюс», який підтверджує факт відсутності боржника TOB «ТСК» за адресою м.Харків, пр.Ювілейний 28 та в приміщеннях, які були в подальшому опечатані. Вказаний договір підтверджував наявність на території авторемонтних приміщень ТОВ «Трак авто» та ТОВ «Укравтотранс Плюс».

Крім того, долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що 25.06.2021 позивачем подано до Московського відділу ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок виконання рішення суду; документі на підтвердження виконання рішення суду не надано, із посиланням на те, що про вказану обставину державному виконавцю повідомлено під час вчинення виконавчих дій 28.05.2021

Станом на 03.08.2021 рішення по вказаній заяві не прийнято.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення дій по закінченню виконавчого провадження та зобов`язання вчинити означені дії.

В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає, оскільки питання закінчення виконавчого провадження віднесено до виключної компетенції державного виконавця та на момент розгляду справи державним виконавцем не розглянуто, тоді як суд не може підміняти собою державний орган.

Відповідно до частини 1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд приймає до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1, 3, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Враховуючи надані до матеріалів справи представником позивача докази та обставини понесення позивачем судових витрат (а.с.74-77), а також з огляду на важливість справи для позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення такої заяви.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в розмірі 13313 грн, в тому числі судовий збір у сумі 4313.00 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 9000 грн.

Керуючись ст.9-11,287, 272 КАС України, суд

вирішив

Адміністративній позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ" (м.Харків, вул. Академіка Павлова, 44, ) до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (майдан Захисників України, буд. 7/8, 10 пов., м. Харків, 61001, ) про визнання протиправними та скасування постанови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу в сумі 5100 грн. від 26.05.2021 державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Савенкова С.М. по виконавчому провадженню №65164137.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Савенкова С.М. щодо невчинення дій по закінченню виконавчого провадження №65164137 за пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) вчинити дії для закінчення виконавчого провадження ВП № №65164137

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-сервісна компанія» (м.Харків, вул. Академіка Павлова, 44, ) за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (майдан Захисників України, буд. 7/8, 10 пов., м. Харків, 61001, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. (дев`ять тисяч гривень).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-сервісна компанія» (м.Харків, вул. Академіка Павлова, 44, ) за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (майдан Захисників України, буд. 7/8, 10 пов., м. Харків, 61001, ) судовий збір у розмірі 4313 (чотири тисячі триста тринадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зоркіна Ю.В.