Справа № 640/18242/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року м. Київ № 640/18242/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Чемериса М.С. (за дорученням судді), розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267), в якому просить суд:

визнати протиправними та незаконними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку та виключенню фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2018;

зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві скасувати рішення від 29.12.2017 № 654/26/57-13-02-12 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та внести відповідний запис до реєстру платників єдиного податку про скасування такого рішення;

зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01.01.2018.

В якості підстав позову позивачем зазначено, що відповідачем прийнято протиправне рішення про анулювання статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника податків на спрощеній системі оподаткування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/18242/20, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечив, вказав, що у позивача як фізичної особи-підприємця на спрощеній системі впродовж двох послідовних кварталів обраховувався податковий борг, що виник в 2013, 2015 роках по квартальним авансовим платежем з податку на доходи з фізичних осіб, нарахованим на підставі поданих податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2012, 2014 роки, що не були сплачені в встановлені Податковим кодексом України строк. З урахуванням наявної у контролюючого органу інформації прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку у відповідності до вимог п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України.

Позивачем надано відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідачем не надано обґрунтувань дотримання процедури встановлення податкового боргу шляхом проведення перевірки та складення відповідного акту.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що зареєстрований 08.11.2017, номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця 2 072 000 0000 041185.

Позивач з дати реєстрації та взяття на облік у Головному управлінні ДФС у м. Києві мав статус платника єдиного податку 3 групи.

19.05.2020 на адресу позивача надійшло повідомлення від Головного управління ДПС у м. Києві від 08.05.2020 № 20518/ФОП/26-15-33-15-15 про відмову у прийнятті декларації за І квартал 2020 року, у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: подання податкової декларації з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (не відповідає обраному режиму оподаткування).

26.05.2020 на адресу позивача надійшло повідомлення від Головного управління ДПС у м. Києві від 19.05.2020 № 22002/ФОП/26-15-33-15-15 про відмову у прийнятті звітності за 2019 рік (декларації за І квартал 2019, яка була прийнята 24.04.2019 №02.08.2019, за І півріччя 2019 року, яка була прийнята 02.08.2019 №, за три квартали 2019 року, яка була прийнята 29.10.2019 за № , за рік 2019 року, яка була прийнята 29.01.2020 за № вважаються неподаними) у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме, подання податкової декларації з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (не відповідає обраному режиму оподаткування, так як у звітному періоді платник не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності).

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві на адвокатський запит представника позивача - Коржа М.П. надано відповідь № 1687/АДВ/26-15-33-17-15 від 04.06.2020, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДПС у м. Києві як фізична особа-підприємець. Планові або позапланові невиїзні документальні перевірки за період з 08.11.2017 по 26.05.2020 по ФОП ОСОБА_1 не проводились, акти перевірок, податкові повідомлення-рішення, листи, запити звернення, тощо не надсилались. Станом на дату надання відповіді (04.06.2020) згідно даних інтегрованих карток інформаційних систем ДПС у ФОП ОСОБА_1 податковий борг не обліковується.

Крім цього, у вказаній відповіді зазначено, що ФОП ОСОБА_1 анульовано реєстрацію платника єдиного податку 31.12.2017 на підставі рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 29.12.2017 № 654/26/57-13-02-12 за порушення абз. 3 п. 299.10 ст. 299 та абз.8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, а саме через наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів з 01.07.2017 по 01.12.2017 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500) в сумі 12,00 грн.

Наявним у матеріалах справи рішенням від 29.12.2017 № 654/26/57-13-02-12 підтверджується, що у зв`язку з наявністю у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що виник у платника єдиного податку 01.07.2017, існував до 29.12.2017 з податку на доходи фізичних осіб та складав 12,00 грн., контролюючим органом анульовано реєстрацію позивача як платника єдиного внеску.

Вказане рішення було направлено 05.01.2018 на адресу позивача: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся із відповідним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України (надалі - ПК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

За приписами пункту 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Приписи пункту 299.11 статті 299 ПК України визначають, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Системний аналіз викладених законодавчих норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Як встановлено судом оскаржуване рішення від 29.12.2017 № 654/26/57-13-02-12 прийнято на підставі того, що позивачем перевищено протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи, відповідно до абзацу третього підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Кодексу.

Водночас, передумовою прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку є проведення перевірки, висновки якої повинні бути викладені у відповідному акті.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Питання ж своєчасності нарахування, повноти та своєчасності сплати або не сплати податків та зборів відповідно до положень норм Податкового кодексу є предметом лише документальної перевірки, якій властиві інші ознаки в залежності від виду такої (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).

Разом з тим, відповідач у відзиві не заперечує, що ним не було проведено жодної документальної перевірки та не складено відповідного акту.

Суд відхиляє твердження відповідача щодо наявності у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу з єдиного податку, оскільки ці доводи жодним чином не підтверджують дотримання контролюючим органом встановленої пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України процедури прийняття рішення про позбавлення статусу платника єдиного податку.

Отже, при прийнятті рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку відповідач у встановлений законом спосіб не встановив належним чином порушення, наслідком якого є виключення з реєстру платників єдиного податку, чим порушив встановлений податковим законодавством порядок його прийняття, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та дій відповідача щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку та виключенню фізичної особи- підприємця з реєстру платників єдиного податку.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2019 року по справі №826/7216/17, від 05 лютого 2019 року по справі №805/206/17-а.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 29.12.2017 № 654/26/57-13-02-12 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку третьої групи фізичної особи-підприємця підлягають задоволенню, а відтак відповідача слід зобов`язати поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01.01.2018.

Згідно ч.2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій та рішень.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2522,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267).

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та незаконними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку та виключенню фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2018.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві скасувати рішення від 29.12.2017 № 654/26/57-13-02-12 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та внести відповідний запис до реєстру платників єдиного податку про скасування такого рішення.

4. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01.01.2018.

5. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2522,40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 40 коп.).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко