Справа № 160/9867/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року Справа № 160/9867/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначення пенсії за віком ОСОБА_1
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , навчання згідно свідоцтва № НОМЕР_3 , догляду за дитиною віком до 3 років, довідки № К-149 від 24.06.2020 року, № К-142 від 17.06.2020 року виконавчого комітету Покровської міської ради
- зобов`язати головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до поданої нею 18.08.2020 року заяви.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неодноразово зверталась до відповідача з заявою про пор призначення пенсії, проте, відповідачем відмовлено у зарахуванні періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , період навчання відповідно до свідоцтва № НОМЕР_3 , період догляд за дитиною до 3х років, періоди роботи відповідно до довідки № К-149 та довідки № К-142 від 17.06.2020 року.
Стосовно розбіжностей у імені позивача відповідно до паспорту, рішенням Орджонікідзевського міського суду від 27 січня 2021 року у справі № 184/1925/20 встановлено факт належності документів.
Позивач вважає, відмову відповідача у призначенні пенсії неправомірною, оскільки всі періоди роботи підтверджену необхідними записами та документами, які містять відповідні записи та відомості про періоди роботи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року на адресу суду від відповідача 27 липня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві відповідачем позов не визнано та зазначено, що не враховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 , навчання згідно з свідоцтваом№ НОМЕР_3 , догляд за дитиною віком до 3 років, оскільки наявна розбіжність в ПІБ з свідоцтвом про шлюб, а в довідках № К-149 від 24.06.2020 року, № К-142 від 17.06.2020 року виконавчого комітету Покровської МР, наявна розбіжність ПІБ з паспортом (зазначено " ОСОБА_2 " замість " ОСОБА_1 ").
Через невірне написання хоча б однієї літери в прізвищі, імені чи по батькові особи або цифри в даті народження неможливо встановити особу та підтвердити право на пенсію.
Таким чином, на думку відповідача, неможливо врахувати належність зазначених документів до заяви про призначення пенсії. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , який виданий 08.08.2001 Нікопольським РВ УМВС України у Дніпропетровській області.
У зв`язку з досягненням пенсійного віку, 18.08.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії.
До заяви позивачем додано документи, що підтверджуються наявність трудового стажу, необхідного для призначення пенсії, зокрема, серії НОМЕР_2, яка видана 06.03.1979 і містить записи про трудову діяльність у період з 01.09.1978 по 08.02.2001, серії НОМЕР_6 , яка видана 15.04.2008 і містить записи про трудову діяльність з 15.04.2008 року по 06.06.2016 року; серії НОМЕР_7 , яка видана 07.06.2016 і містить записи про трудову діяльність у період з 07.06.2016 по 19.02.2019 (кожна наступна трудова книжка видавалася у зв`язку з закінченням місць для записів), архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 644; архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645/2; архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645; архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645/1; архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645/3; архівна довідка від 17.06.2020р. за вих. №К-142; архівна довідка від 24.06.2020р. за вих. № К-149.
Відмова відповідача мотивована тим, що моє ім`я « ОСОБА_2 », зазначене в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , яка видана 06.03.1979, не відповідає імені « ОСОБА_1 », зазначеному у паспорті.
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області 27 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - задоволено, а саме:

встановлено факт належності документів:

-архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 644;

-архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645/2;

-архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645;

- архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645/1;

-архівна довідка від 24.04.2020р. за вих. № 645/3;

-особиста картка форми Т-2 №2121;

-архівна довідка від 17.06.2020р. за вих. №К-142;

-архівна довідка від 24.06.2020р. за вих. № К-149;

-свідоцтво про навчання № НОМЕР_3 ,

які заповнені російською мовою на ім`я « ОСОБА_1 » заявнику ОСОБА_1 .

Рішення набрало законної сили 04.03.2021 року.

Після повторного звернення до головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 18.09.2020 року позивачу повторно було відмовлено в зарахуванні періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , а саме: навчання згідно з свідоцтвом № НОМЕР_3 , догляду за дитиною віком до 3 років, оскільки наявна розбіжність в ПІБ за свідоцтвом про шлюб, довідки № К-149 від 24.06.2020 року, № К-142 від 17.06.2020 року виконавчого комітету Покровської міської ради, наявна розбіжність ПІБ згідно з паспортом. У відмові про призначення пенсії зазначено, що неможливо врахувати належність зазначених документів до заяви про призначення пенсії.

Не погоджуючись з діями відповідача стосовно не зарахування до страхового стажу період роботи та у відмові про призначення пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства. Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області 27 січня 2021 року у справі № 184/1925/20 встановлено факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Повторно відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, відповідач посилався на відсутність страхового стажу для призначення пенсії, однак, жодних правових обґрунтувань або невідповідність якій нормі закону суперечать записи у трудовій книжці щодо періодів роботи позивача згідно з свідоцтвом № НОМЕР_3 , догляду за дитиною віком до 3 років, оскільки наявна розбіжність в ПІБ за свідоцтвом про шлюб, довідки № К-149 від 24.06.2020 року, № К-142 від 17.06.2020 року виконавчого комітету Покровської міської ради, наявна розбіжність ПІБ згідно з паспортом, відповідач у своєму рішення не навів.

Вищенаведене доводить, що такі дії відповідача є необґрунтованими, оскільки останній відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, не був обмежений правом вимагати від позивача дооформления у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих документів і безпідставно не враховано рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили та обов`язкове до виконання згідно з ст. 124 Конституції України.

Пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З аналізу вищевказаних правових норм слідує, що у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, останній зобов`язаний розглянути подану заяву із документами в порядку передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку №22-1 та прийняти відповідне рішення щодо призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Крім того, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначення пенсії за віком ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Також, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , навчання згідно свідоцтва № НОМЕР_3 , догляду за дитиною віком до 3 років, довідки № К-149 від 24.06.2020 року, № К-142 від 17.06.2020 року виконавчого комітету Покровської міської ради, як такі, що підтверджені належними доказами.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до поданої нею 18.08.2020 року заяви, суд зазначає, що остання не може бути задоволена судом, оскільки позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права і суд не може втручатись в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Відтак, виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсії, позаяк суд не може своїм рішенням втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття ним рішень

Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та з урахуванням положень ч.2ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати головне управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії з врахуванням позиції суду позиції суду у рішенні.

Підсумовуючи усе вищеперелічене, суд зробив висновок, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією від 15.03.2021 року.

Отже, оскільки судом задоволено основну позовну вимогу ОСОБА_1 , суд робить висновок, що сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , навчання згідно з свідоцтвом № НОМЕР_3 , період догляду за дитиною віком до 3 років, період роботи відповідно до довідки № К-149 від 24.06.2020 року, період роботи відповідно до довідки № К-142 від 17.06.2020 року виконавчого комітету Покровської міської ради.

Зобов`язати головне управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з врахуванням правової позиції суду, викладеної в даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук