Справа № 260/1427/21
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Кропивницький Справа № 260/1427/21

провадження № 2-іс/340/30/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року включно;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо непроведения повного розрахунку при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 включно, в день виключення із списків частини - 15.04.2021 року;
- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 включно;
- визнати протиправними дії Відповідача - ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНА НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ (79060, Львівська обл., м. Львів, Франківський р-н, вул. Княгині Ольги, буд.105, ) щодо непроведения повного розрахунку при звільненні - невиплату Позивачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за період з 2017 по 2021 роки (25 днів), в день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу частини) 15.04.2021, на виконання вимог абзацу 2 пункту 5 Розділу XXXI Інструкції «про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженого Наказом Міністерства Внутрішнах Справ України від 15.03.2018 року за № 200 та абзацу 3 п. 242 Розділу XII Положення Указу Президента України за № 1153/2008 від 10.12.2018 року;
- зобов`язати Відповідача - ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНА НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ (79060, Львівська обл., м. Львів, Франківський р-н, вул. Княгині Ольги, буд.105, ), нарахувати та виплатити Позивачу - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за період з 2017 по 2021 роки (25 днів) виходячи з грошового забезпечення Позивача за останні 12 календарних місяців що передували дню звільненню з військової служби (виключенню зі списків особового складу частини) - 15.04.2021, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року;
- визнати протиправним виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.04.2021 року № 82 (по стройовій частині) без дотримання порядку звільнення - проведення повного розрахунку по всім видам грошового забезпечення на виконання абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та ч. 3 п. 12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170;
- стягнути з ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, (79060, Львівська обл., м. Львів, Франківський р-н, вул. Княгині Ольги, буд.105, ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 41 417, 85 грн. (сорок одна тисячі чотириста сімнадцять гривні 85 копійок), згідно довідки № 21 від 15.04.2021 року «про вартість речового майна, що належить до видачі старшому солдату ОСОБА_1 », із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року;
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 21.12.2020 року № 82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 (Г-035282) старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- скасувати пункт наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 21.12.2020 року № 82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 (Г-035282) старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) після скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.04.2021 року № 82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 (Г-035282) старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України видати наказ (по стройовій частині) про виключення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) зі списків особового складу частини, але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків;
- зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ) внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 12 від 12.03.2021 року (по особовому складу) в частині вислуги років;
- зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за займаною посадою старшого старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, згідно штатного розкладу починаючи з 15.04.2021 року по день фактичного виключення зі списків особового складу, з відрахуванням законодавчо встановлених податків та зборів;
- стягнути з ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ) на користь ОСОБА_1 додаткові види грошового забезпечення починаючи з 15.04.2021 року по день фактичного виключення зі списків особового складу із відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платижів, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, з наступним розрахунком:
компенсація за невикористані основні відпустки;
компенсація за невикористані додаткові відпустки передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 та Законом України від 20грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
матеріальні допомоги на оздоровлення;
матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань;
компенсація за неотримане речове майно;
компенсація за продовольче забезпечення.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу розподілу справ між суддями справу передано для продовження розгляду судді Сагуну А.В.
Ухвалою суду від 31.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі № 260/1427/21 (провадження № 2-іс/340/30/21).
Зобов`язано ОСОБА_1 у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати до суду:
- копію заяви (рапорту) про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язано відповідача у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати до суду:

- інформацію щодо нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення з 01.04.2017 по 31.12.2017;

- інформацію про нарахування і виплату основної та додаткової відпусток при звільненні із зазначенням періоду та сум ( а.с.41-43).

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідачем ненараховано та непроведено з позивачем належних розрахунків при звільненні - 15.04.2021, за індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки та додаткової оплачуваної відпустки, а також безпідставно виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ. Позивач просить визнати протиправним наказ відповідача, скасувати пункт наказу в частинні припинення контракту, зобов`язати внести зміни до наказу в частині вислуги років, нарахувати та виплатити основне та додаткове грошове забезпечення. Також просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 41 417, 85 грн.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні вимог зазначивши, що позивачем при поданні позову порушено вимоги ч.1 ст. 169 КАС України, позивачем не сплачено судовий збір та пропущено строк звернення до суду ( а.с. 52-61).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

15.04.2021 наказом № 82 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГУ Національної гвардії України припинено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: старшого солдата ОСОБА_2 (Г-035282), який здав справи і обов`язки за посадою старшого стрільця 1 відділення 3 стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону та звільненого відповідно до підпункту «а» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командира частини від 12.03.2021 №12 о/с у запас, у зв`язку із закінченням строку контракту 15 квітня 2021 року та для взяття на військовий облік направлено до Онуфріївського РТЦК та СП Кіровоградської області ( а.с.29).

Позивачу видано довідку №21 від 15.04.2021 про вартість речового майна, що належить до видачі, в якій відповідач самостійно визначив суму грошової компенсації за 48 предметів недоотриманого речового майна в розмірі 41 417, 85 грн. (а.с.30).

Позивачем подано до відповідача рапорт від 13.04.2021 щодо надання згоди про виключення зі списків особового складу частини до проведення з ним розрахунку за речове майно ( а.с.63).

Згідно довідки відповідача №50/02/32-183 від 17.06.2021 про нараховані та сплачені суми індексації грошового забезпечення позивача з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки, індексація за вказаний період не нараховувалась та не виплачувалась ( а.с.62).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування, невиплати індексації грошового забезпечення та додаткової оплачуваної відпустки, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав 20.04.2021( а.с.1), в межах строку звернення до суду встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Судом встановлено, що в період з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки, індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалась та не виплачувалась ( а.с.62).

Підстави не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення відповідачем не зазначено.

Стосовно наявності у позивача права на проведення індексації його доходів, суд зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. (ст.9 Закону).

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Про те, як вже зазначалося, позивачу за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність, оскільки будь-які дії стосовно вказаних виплат, ним не вчинялися.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки є протиправною, а тому належить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки.

Відносно вимоги про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведения повного розрахунку при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 включно, в день виключення із списків частини - 15.04.2021 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, дія якого поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України, встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до приписів ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Судом встановлено, що суму індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 роки не було нараховану як суму, належну працівникові при звільненні.

Позивачем не надано до суду доказів звернення до відповідача на час виключення із списків частини - 15.04.2021 року, з вимогою нарахувати та виплатити індексацію.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати суму індексації грошового забезпечення, тобто наявний спір про розміри належних звільненому працівникові сум.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частинні є необгрунтованим, а тому відсутні підстави для визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведения повного розрахунку при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 включно, в день виключення із списків частини - 15.04.2021 року.

Щодо стягнення з відповідача, на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 41 417, 85 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 року за №768/28898, затверджено Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період та Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі Інструкція №232), яка визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Пунктом 2 розділу І Інструкції №232 передбачено, що основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Відповідно до пункту 4 розділу I Інструкції №232 майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.

Пунктом 8 розділу I Інструкції №232 передбачено, що військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 28 розділу ІІ Інструкції №232 офіцери, прапорщики, мічмани, військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, а також матроси і старшини строкової служби на кораблях речовим майном забезпечуються безпосередньо речовою службою військової частини, берегової бази, де знаходяться на забезпеченні.

Речове майно особистого користування офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.

Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період унормовано розділом ІІІ Інструкції №232.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється:

під час звільнення в запас або у відставку з правом носіння військової форми одягу за речове майно, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі;

під час звільнення в запас без права носіння військової форми одягу за речове майно пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини;

під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі;

під час звільнення військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу, призваних на 18 місяців, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці військової служби за контрактом забезпечуються речовим майном за встановленими нормами, починаючи з дня призначення їх на посаду наказом командира військової частини.

З вищенаведених законодавчих норм випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Також, на користь зазначеного висновку свідчить те, що в пункті 4 вказаного Порядку передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже зазначалося судом вище, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, дія якого поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У свою чергу представником відповідача у відзиві на позов зазначено, що військова частина 3002 НГ України вжила всіх заходів передбачених чинним законодавством (надіслано заявку на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, внесено до наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків частини пункт щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно), то протиправності в її діях немає. Військова насінна не заперечує та не заперечувала виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при надходженні відповідних бюджетних асигнувань ( а.с.58).

Проте суд вважає необґрунтованим вищевказане посилання відповідача, оскільки у відповідності до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до довідки №21 від 15.04.2021 про вартість речового майна, що належить до видачі, відповідач самостійно визначив суму грошової компенсації за 48 предметів недоотриманого речового майна в розмірі 41 417, 85 грн. (а.с.30).

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 41 417, 85 грн.

Щодо вимоги про стягнення компенсації за неотримане речове майно з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, суд зазначає наступне.

Згідно п. 4 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 КАС України судовому захисту підлягають порушенні права, свободи та інтереси особи.

Суд зазначає, що в цій частині позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку предметом розгляду справи є, зокрема стягнення компенсації за неотримане речове майно, а компенсація сум податку з доходів фізичних осіб відповідачем не здійснювалося в зв`язку з не проведенням виплат, тобто право позивача не порушено.

При вирішенні вказаних позовних вимог суд враховує правові висновки, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №2-а-3097/2007 та у постановах Верховного Суду від 04.07.2019 року у справі №821/2/18, від 30.10.2019 року у справі №820/2933/17, від 25.03.2020 року у справі №803/1609/17 у подібних правовідносинах.

Відносно позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за період з 2017 по 2021 роки (25 днів), в день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу частини) 15.04.2021, на виконання вимог абзацу 2 пункту 5 Розділу XXXI Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженого Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 15.03.2018 року за № 200 та абзацу 3 п. 242 Розділу XII Положення Указу Президента України за № 1153/2008 від 10.12.2018 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а зокрема надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З наведеної норми слідує, що учасникам бойових дій надається пільга у вигляді надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Додаток 3 до вказаної постанови містить перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.

Так, відповідно до п. 56 додатку 3 стрілець, водій-стрілець, старший стрілець має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 5 календарних днів.

Як встановлено судом, позивач період з 2017 по 2021 роки проходив військову службу за контрактом у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в тому числі займав посаду - старший стрілець.

Таким чином позивач, будучи військовослужбовцем Національної гвардії, займаючи посади, визначені постановою № 702 під час проходження служби мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Як наслідок, приведених положень статті 16-2 Закону №504/96-ВР, відпустка учасникам бойових дій також відноситься до категорії додаткових відпусток.

Згідно ч. ч. 8, 14, 17, 18, 19 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) та «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі Закон №1932-XII).

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Відтак, у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки за однією з підстав за його вибором та у разі її невикористання має право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Згідно наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГУ Національної гвардії України № 82 від 15.04.2021 ( а.с.29) та розрахунку виплат грошового забезпечення позивача на день звільнення ( а.с.64), позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій за період 2017-2020 роки, загальною тривалістю 70 календарних днів.

З огляду на викладене, враховуючи використання позивачем, як учасником бойових дій, права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд дійшов висновку про неможливість здійснення йому, як військовослужбовцеві, нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позаяк таким правом він уже скористався за період 2017-2020 роки.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відмову у задоволені вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за період з 2017 по 2021 роки (25 днів), в день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу частини) 15.04.2021, на виконання вимог абзацу 2 пункту 5 Розділу XXXI Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженого Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 15.03.2018 року за № 200 та абзацу 3 п. 242 Розділу XII Положення Указу Президента України за № 1153/2008 від 10.12.2018 року

Позовна вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 за період з 2017 по 2021 роки (25 днів) виходячи з грошового забезпечення Позивача за останні 12 календарних місяців що передували дню звільненню з військової служби (виключенню зі списків особового складу частини) - 15.04.2021, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, є похідною вимогою від зазначеної вище вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено, а тому також не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнання визнати протиправним та скасування пункту наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 21.12.2020 року № 82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 (Г-035282) старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, суд зазначає наступне.

Оскаржуваний наказ відповідача № 82 (по стройовій частині) датовано 15.04.2021 ( а.с.29), а тому зазначення позивачем дати наказу 21.12.2020 суд вважає опискою.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XI (далі - Закон № 2232-XI) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно частини третьої статті 24 Закону № 2232-XI, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пп.а п.2 ч.5 статті 26 Закону № 2232-XI контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах у мирний час у зв`язку із закінченням строку контракту.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно абзацу 4 пункту 34 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається) у день, у день закінчення строку контракту.
Відповідно до пункту 237 Положення № 1153/2008 разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.
Згідно пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Предметом спору у даній справі, зокрема є перевірка правомірності оскаржуваного наказу в частині виключення позивача зі списків особового складу військової частини.
З вищевикладених норм вбачається, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.
Судом встановлено, а також не заперечується позивачем, що у межах спірних правовідносин позивач надав згоду на виключення його зі списків особового складу військової частини до проведення належних розрахунків за речове майно ( а.с.63).
Інших обставин щодо не проведення позивачу при звільненні необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню, без його згоди, судом не встановлено.
Отже, суд, перевіривши оскаржуваний наказ, приходить до висновку, що відповідачем прийнято наказ відповідно до положень ч.2 ст.2 КАС України є правомірним та не підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Інші позовні вимоги, а саме:
- визнати протиправним виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.04.2021 року № 82 (по стройовій частині) без дотримання порядку звільнення - проведення повного розрахунку по всім видам грошового забезпечення на виконання абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та ч. 3 п. 12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170;
- зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ) після скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.04.2021 року № 82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 (Г-035282) старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України видати наказ (по стройовій частині) про виключення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) зі списків особового складу частини, але не раніше дати проведення всіх належних розрахунків;
- зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ) внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 12 від 12.03.2021 року (по особовому складу) в частині вислуги років;
- зобов`язати ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за займаною посадою старшого старшого стрільця 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, згідно штатного розкладу починаючи з 15.04.2021 року по день фактичного виключення зі списків особового складу, з відрахуванням законодавчо встановлених податків та зборів;
- стягнути з ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ, ( АДРЕСА_1 , ) на користь ОСОБА_1 додаткові види грошового забезпечення починаючи з 15.04.2021 року по день фактичного виключення зі списків особового складу із відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платижів, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, з наступним розрахунком:
компенсація за невикористані основні відпустки;
компенсація за невикористані додаткові відпустки передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 та Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
матеріальні допомоги на оздоровлення;
матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань;
компенсація за неотримане речове майно;
компенсація за продовольче забезпечення,
є похідними вимогами від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування пункту наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.04.2021 року № 82 (по стройовій частині) в частині припинення контракту та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , в задоволенні якої судом відмовлено, а тому вказані вимоги також не підлягають задоволенню.
З урахуванням положень ч.5 ст.242 КАС України, суд не приймає посилання позивача в обґрунтування вимог, на правові висновки викладені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо спірних правовідносин у вказаній адміністративній справі не суперечать висновкам щодо застосування норм права, викладеним в постановах Верховного Суду, на які посилається позивач при обґрунтуванні вимог.
Суд не приймає посилання представника відповідача на порушення позивачем вимог ст. 160 КАС України ( а.с.53), оскільки судом при відкритті провадження у справі встановлено відповідність позовної заяви вимогам ст. 160, 161 КАС України ( а.с.41-43).
Суд зазначає, що позивач звернувся до суду в межах місячного строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України, а тому посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду не знайшов підтвердження в ході судового розгляду.
Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. №3674-VI позивача звільнено від сплати судового збору (а.с.28). Доказів понесення інших судових витрат позивачем до суду не надано.
Керуючись ст.ст.139, 143, 241-246, 255, 263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року включно.
Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 включно.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 41 417, 85 грн. (сорок одна тисячі чотириста сімнадцять гривні 85 копійок), згідно довідки № 21 від 15.04.2021 року «Про вартість речового майна, що належить до видачі старшому солдату ОСОБА_1 ».
В задоволені решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду А.В. Сагун