Справа № 420/3173/19
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2021 року

Київ

справа №420/3173/19

адміністративне провадження №К/9901/5983/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області (далі - ГУ Держпраці) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року (прийняте судом у складі судді Левчук О.А.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Джабурія О.В., суддів: Вербицької Н.В., Запорожан Д.В.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 до ГУ Держпраці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОД416/1582/НП/СПТД-ФС від 25.04.2019 (далі - Спірна постанова).

На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що не отримував жодних документів на які посилається інспектор та відповідно не міг надати будь-які пояснення. Також, дії посадових осіб ГУ Держпраці виходять за межі наданих повноважень, оскільки за адресою АДРЕСА_1 на автомобільній мийці на території АЗС «АМІК» здійснює діяльність ФОП ОСОБА_2 , який дану мийку у позивача суборендує. Крім того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 № 295, а тому дії інспекторів є незаконними.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 08 жовтня 2019 року позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував Спірну постанову.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 29 січня 2020 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що акт про неможливість інспекційного відвідування складений з підстав ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містить інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів, при цьому цей акт не містить даних щодо того, яким чином та у кого саме інспектор праці Топал О.В. вимагав зазначені документи, та хто безпосередньо такі документи йому не надав. Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 складено інспектором праці 05 квітня 2019 року, разом із тим, рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято 25 квітня 2019 року, тобто з порушенням десятиденного строку, встановленого пунктом 3 Порядку № 509. Повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу датується 12 квітня 2019 року, а рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято 25 квітня 2019 року, тобто дата видачі повідомлення про розгляд справи передує даті прийняття до розгляду справи про накладення штрафу, тому вказане повідомлення не може вважатися належним повідомленням позивача про дату та час розгляду справи. До того ж дане повідомлення направлено позивачу 18 квітня 2019 року, а доказів на підтвердження вручення вказаного повідомлення ФОП ОСОБА_3 відповідачем не надано. Судами також зазначено, що згідно з приписами пункту 16 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295) акт про неможливість інспекційного відвідування є підставою для вжиття заходів до суб`єкта господарювання з усунення встановлених перешкод, а не підставою для накладення штрафу на підставі частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Також вимога про надання документів № ОД416/1582/ПД від 25.03.2019 направлена на адресу ФОП 26.03.2019 цінним листом з вкладенням, проте, хоча в Спірній постанові і зазначено, що відправлення вручене адресату особисто 01.04.2019, суду не надано доказів про отримання позивачем цієї вимоги.

ГУ Держпраці не погодилося із цими рішеннями та 02 березня 2020 року звернулося із касаційною скаргою про їх перегляд у касаційному порядку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 813/1170/17.

Так, зазначає, що прийнятті оскаржуваної постанови апеляційним судом не був врахований висновок Верховного Суду у справі № 813/1170/17, висловлений у правовідносин, які є подібними до правовідносин у розглядуваній справі. Вважає, що в оскаржуваних судових рішенням суди не застосували норми Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України № 1985-IV (1985-15) від 08 вересня 2004 року (далі - Конвенція № 81), які прямо передбачають право інспекторів праці вимагати, зокрема, надання будь-яких документів ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, однак правомірна вимога ГУ Держпраці не була виконана ФОП ОСОБА_3 , зокрема в частині дослідження питання фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), та як контролюючий орган державної влади, ГУ Держпраці виконало свій нормативний обов`язок щодо притягнення до передбаченої КЗпП фінансової відповідальності суб`єкта господарювання, щодо якого було встановлено порушення вимог трудового законодавства за абзацом 7 частини другої статті 265 КЗпП.

Верховний Суд ухвалою від 14 квітня 2020 року відкрив касаційне провадження.

Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, проаналізувала постанову Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 813/1170/17, висновки якої, на думку скаржника, не враховано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, вивчила зміст оскаржуваних судових рішень і дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як видно з касаційної скарги, ГУ Держпраці, крім рішення суду першої інстанції, оскаржує постанову суду апеляційної інстанції з підстави неправильного застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частиною четвертою статті 328 КАС.

Проте аналіз зазначеної ГУ Держпраці постанови Верховного Суду та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах правовідносини у яких є подібними.

Так, в оскаржуваній постанові апеляційний суд виходив із того, що акт про неможливість інспекційного відвідування складений з підстав ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містить інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів, при цьому цей акт не містить даних щодо того, яким чином та у кого саме інспектор праці Топал О.В. вимагав зазначені документи, та хто безпосередньо такі документи йому не надав. Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 складено інспектором праці 05 квітня 2019 року, разом із тим, рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято 25 квітня 2019 року, тобто з порушенням десятиденного строку, встановленого пунктом 3 Порядку № 509. Повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу датується 12 квітня 2019 року, а рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято 25 квітня 2019 року, тобто дата видачі повідомлення про розгляд справи передує даті прийняття до розгляду справи про накладення штрафу, тому вказане повідомлення не може вважатися належним повідомленням позивача про дату та час розгляду справи. До того ж дане повідомлення направлено позивачу 18 квітня 2019 року, а доказів на підтвердження вручення вказаного повідомлення ФОП ОСОБА_3 відповідачем не надано. Судами також зазначено, що згідно з приписами пункту 16 Порядку № 295 акт про неможливість інспекційного відвідування є підставою для вжиття заходів до суб`єкта господарювання з усунення встановлених перешкод, а не підставою для накладення штрафу на підставі частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Також вимога про надання документів № ОД416/1582/ПД від 25.03.2019 направлена на адресу ФОП 26.03.2019 цінним листом з вкладенням, проте, хоча в Спірній постанові і зазначено, що відправлення вручене адресату особисто 01.04.2019, суду не надано доказів про отримання позивачем цієї вимоги.

Отже, у справі що розглядається суди скасували постанову контролюючого органу, оскільки встановили, що, зокрема була порушена процедура розгляду справи про накладення штрафу, передбачена Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509) - позивача не було належним чином повідомлено про розгляд справи. До того ж судами встановлено, що письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не містять будь-яких відомостей, що ці особи працюють безпосередньо у ФОП ОСОБА_1 , при цьому наявна копія договору суборенди від 01.02.2019, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (орендар) та ФОП ОСОБА_2 (суборендар), згідно з яким орендар передає, а суборендар бере у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Приміщення передається в суборенду для розміщення та діяльності автомобільної мийки на території автозаправки «АМІК».

Тоді як, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 813/1170/17, суди, відмовляючи у задоволенні позову, виходили із того, що перевірка не була проведена, оскільки керівник підприємства не допустив уповноважених посадових осіб відповідача до проведення такої, при цьому на аргумент позивача про те, що ОСОБА_3 не був призначений на посаду директора підприємства, суди встановили, що на момент проведення перевірки керівником та підписантом товариства є ОСОБА_3. Крім того, судами було встановлено, що відповідачем було дотримано процедуру розгляду справи про накладення штрафу, передбачену Порядком № 509.

Отже, правовідносини у справі, в якій оскаржено рішення суду апеляційної інстанції, та правовідносини у справі, в якій ухвалено постанову Верховного Суду від 07.02.2019 (справа № 813/1170/17), не є подібними, що виключає касаційний перегляд оскаржуваної постанови апеляційного суду з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на викладене, керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, з підстави, встановленої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Судді: С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець