Справа № 640/13759/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року м. Київ № 640/13759/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софілайт» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софілайт» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості від 22.02.2019 № UA100000/2019/100016/2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваного рішення, яким відкориговано заявлену декларантом митну вартість товару за резервним методом, обмежившись, при цьому, загальними фразами про те, що документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості (у частині транспортування) та відомостей щодо ціни, яка сплачена, а також не зазначила, чому саме з документів, які було подано декларантом, у тому числі додаткових, неможливим є встановлення даних складових. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, а тому, визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До суду від Київської міської митниці Державної фіскальної служби відзив на позовну заяву не надходив.

Суд зазначає, що, наразі, правонаступником Київської міської митниці ДФС є Київська митниця Держмитслужби, у зв`язку з чим, вважає за необхідне замінити первісного відповідача на його правонаступника.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», випливає, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1217-р «Питання Державної митної служби» погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 року Державною митною службою покладених на неї функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно додатку 2 до постанови 02.10.2019 року № 858, Київська міська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Київської митниці Держмитслужби здійснено 07.11.2019.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе допустити заміну відповідача - Київської міської митниці ДФС () його правонаступником - Київською митницею Держмитслужби ().

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, ТОВ «ЄВРО-ТРАНССЕРВІС», яке відповідно до умов договору № 1503-16 від 15.03.2016, взяло на себе зобов`язання надати ТОВ «СОФІЛАЙТ» послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів, звернулося до Київської міської митниці ДФС для митного оформлення (випуску) товарів, які були поставлені згідно контракту № CU16-10FL від 26 грудня 2016 року (надалі - контракт), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» та «FUZHOU LINSHENG IMPORT&EXPORT TRADING CO., Ltd», відповідно до умов якого, останнє взяло на себе зобов`язання поставити, а Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгоджений сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.

Згідно п.4.3. контракту № CU16-10FL від 26 грудня 2016 року, умови поставки за цим контрактом вказуються в інвойсі відповідно до «Інкотермс-2010».

За п.4.4. контракту, якщо не буде домовлено інше у інвойсі, базисом поставки є FOB Ningbo.

Партія товару, яку було поставлено на виконання умов контракту та за митним оформленням (випуском) якої ТОВ «ЄВРО-ТРАНССЕРВІС» звернулося до Київської міської митниці ДФС, поставлялася на умовах, визначених інвойсом № LS2018-06054 від 27 грудня 2018 року, в якому не вказано інших умов поставки, тому товар поставлявся згідно з п.4.3. контракту за базисом поставки FOB Ningbo «Інкотермс 2010».

Тобто, «FUZHOU LINSHENG IMPORT&EXPORT TRADING CO., Ltd» виконало свої зобов`язання стосовно поставки з моменту передачі товару перевізникові - ТОВ «КТЛ Україна» відповідно до умов договору транспортного експедирування № 24/03 від 14.03.2016, укладеного між ТОВ «КТЛ Україна» та ТОВ «СОФІЛАЙТ», що підтверджується коносаментом № MRF18122400 від 04 січня 2019 року.

Згідно п. 2.1. контракту, ціни на кожну конкретну партію товару визначені в інвойсі, встановлені у доларах США.

Виходячи з інформації, зазначеної в інвойсі LS2018-06054 від 27 грудня 2018 року та пакувальному листі до зазначеного інвойсу, партія товару, яка підлягає поставці, має наступний асортимент: апаратура електрична, патрони люмінісцентних ламп, адаптер, комплектуючі світлових шнурів побутових (електричні з`єднувачі), комплектуючі побутових світильників.

Вказаний товар у порту призначення (м. Одеса) було отримано відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 000759 від 15 лютого 2019 року для доставки його до Київської міської митниці ДФС для митного оформлення (випуску) товарів, адже, враховуючи положення ч. 1 ст. 263 МК України, митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставки цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів, що поставлялися відповідно до умов контракту, уповноваженою особою декларанта було подано: Контракт № CU16-10FL від 26 грудня 2016 року з додатковою угодою № 2; Інвойс №YBAI18910-23 від 12 грудня 2018 року; Пакувальний лист б/н від 27 грудня 2018 року; Коносамент № MRF18122400 від 04 січня 2019 року; декларація про походження товару LS2018-06054 27 грудня 2018 року; платіжне доручення № 29 від 24.09.2018 року; платіжне доручення № 4 від 07.02.2019 року; довідку про транспортні витрати № 28/01-02 від 28/01/2019 р.; договір № 24/03 транспортного експедирування від 14 березня 2016 р.; митна декларація № UA 100010/2019/318976 від 19.02.2019 р.

Листом № 2202/2019-1 від 22 лютого 2019 року, за запитом митного органу та відповідно до ч. 3 ст. 5З МК України, ТОВ «Софілайт» додатково надало наступні документи щодо митної вартості товару: копію митної декларації країни відправлення № 18730109 від 27.12.2018 р.; експертний висновок № Ц-141/3 від 20 лютого 2019 р. Київської ТПП; платіжне доручення № 252 від 20.02.2019 р. про сплату транспортних послуг; копія каталогу на товар; копія рахунку на перевезення № 190201818 від 18.02.2019 р.; прайс-лист Б/Н від 01.10.2018 р.; платіжні доручення щодо проведення передоплати за товар з відмітками банку; заявку на перевезення № 1-18/12 від 18.12.2018 р.

Однак, Київська міська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/100016/2 від 22.02.2019 по ЕМД UA 100010/2019/318976 від 19.02.2019 (картка відмови у прийнятті митної декларації № UA 100010/2019/00517 від 22.02.2019) за резервним методом.

Так, підстави для прийняття такого рішення, полягають у наступному: платіжні документи на оплату товару без відміток банку; Згідно контракту оплата за товар здійснюється шляхом авансового платежу у розмірі 20% від суми інвойсу у строк 10 днів після виставлення інвойсу. Дата інвойсу 27.12.2018, а дата платіжного доручення 24.09.2018; копія декларації країни відправлення містить інформацію про коди товарів, які відрізняються від заявлених, також, у копії декларації країни відправлення при перерахунку кількості товару на ціну виявлені неточності; платіжне доручення на сплату перевезення на суму 234554,35 грн., однак, рахунок перевізника на суму 34422,27 грн. У платіжному дорученні на сплату перевезення перераховані інші рахунки на оплату перевезень, проте, ці документи не надано до митного оформлення.

Позивач вважає, що митний орган приймаючи рішення про коригування митної вартості, обмежився загальними фразами про те, що документи позивача не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена, а також не зазначила, чому саме з документів, які було подано декларантом, в т.ч. додаткових, неможливим є встановлення даних складових.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням контролюючого органу про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даними адміністративним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

У силу ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

У силу норм п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами ч. ч. 4-7 ст. 58 Митного кодексу України, визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Як було зазначено вище, оскаржуване рішення мотивовано тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена.

Так, митним органом, зокрема, зауважено, що платіжні документи на оплату товару без відміток банку; Згідно контракту оплата за товар здійснюється шляхом авансового платежу у розмірі 20% від суми інвойсу у строк 10 днів після виставлення інвойсу. Дата інвойсу 27.12.2018, а дата платіжного доручення 24.09.2018; копія декларації країни відправлення містить інформацію про коди товарів, які відрізняються від заявлених, також, у копії декларації країни відправлення при перерахунку кількості товару на ціну виявлені неточності; платіжне доручення на сплату перевезення на суму 234554,35 грн., однак, рахунок перевізника на суму 34422,27 грн. У платіжному дорученні на сплату перевезення перераховані інші рахунки на оплату перевезень, проте, ці документи не надано до митного оформлення.

Щодо зауваження про те, що платіжні доручення на оплату товару без відміток банку, декларантом було надано копію платіжного доручення в іноземній валюті № 4 від 07.02.2019 з відміткою банку, копію платіжного доручення в іноземній валюті № 29 від 24.09.2019 з відміткою банку.

У частині зауважень митного органу про те, що згідно контракту № CU16-10FL від 26.12.2016 п. 3.1 «оплата за товар здійснюється шляхом авансового платежу у розмірі 20 % від суми інвойсу у строк 10 днів після виставлення інвойсу. Дата інвойса 27/12/18, а дата платіжного доручення № 29 - 24/09/18, позивачем було зазначено, що товар було оплачено відповідно до умов контракту № CU16-10 FL від 26/12/16. Попередня оплата здійснюється на підставі комерційної пропозиції у вигляді проформи інвойсу і у випадку виконання виробником умов по виробництву товару, на адресу позивача виставляється комерційний інвойс на відвантаження і оплату - інвойс від 27.12.18 р., згідно з яким, здійснюється доплата і митне оформлення вантажу. У зв`язку з цим, оплата проводилася згідно з контракту № CU16-10FL від 26/12/16., на суму, вказану в інвойсі від 27.12.18, і суми платіжних доручень № 29 від 24.09.2018 і № 4 від 07.02.2019, та інвойсу від 27.12.18 співпадають, оскільки відправник - «FUZHOU LINSHENG IMPORT&EXPORT TRADING CO., Ltd» надав ТОВ СОФІЛАЙТ» всі оригінали документів про дану поставку, це також означає, що оплата по даному інвойсу була в повній мірі отримана постачальником.

Також, згідно з ч. 2. п. 3.1. контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 26 грудня 2016 р. до контракту, оплата товару може здійснюватися покупцем на умовах, які будуть передбачати оплату авансового платежу та решти суми відповідного інвойсу в розмірі та строки, інші, ніж передбачено даним пунктом контракту. У будь-якому випадку сторони самостійно визначають порядок оплати товару в кожному конкретному випадку, без укладення додаткових угод, а зазначений строк оплати слід вважати примірним.

У відповідь на зауваження, що копія декларації країни відправлення містить інформацію про коди товарів, які відрізняються від заявлених, товариство позивача зазначило про те, що в нашій країні ці коди не затверджені. Наприклад, перший код з декларації - це код ЛЕД ламп в світі, в Україні він ще не прийнятий, і діє код - , який внесений при декларуванні товарів на території України. Коли Законом України «Про Митний тариф України» коди товарів, зокрема коди для ЛЕД ламп, буде приведено у відповідність до світової кодифікації, коди товарів, які заявляються, та коди країни відправлення будуть співпадати. Отже, дане зауваження викликане лише невідповідністю внутрішнього законодавства міжнародним стандартам, а не порушенням нормативних актів з боку декларанта.

У відповідь на зауваження про те, що у копії декларації країни відправлення при перерахунку кількості товару на ціну виявлені неточності, декларант вказує на те, що неточності пов`язані лише з округленням середньої ціни. В декларації можна побачити, що по коду загальна кількість складає 213300 шт, сума 13351,40 грн., при перерахунку середня ціна товару цього коду складає 0,8, і оскільки, всі цифри після коми не можна вказати у декларації, то декларант округлив ціну до 4-х знаків, і тому, при перерахунку сума зсунулась. Тобто, ці неточності пов`язані з технічними обмеженнями щодо зазначення точної ціни товару в митній декларації.

Щодо зазначення митним органом про те, що платіжне доручення на сплату перевезення від 20/02/19 № 252 на суму 234554,35 грн., а рахунок від перевізника № 19020181 від 18 02/19 на суму 34422,27грн., позивач пояснив, що у платіжному дорученні на сплату перевезення від 02/19 № 252 перераховані також інші рахунки на оплату перевезення, проте ці документи не надані до митного оформлення. До митного органу були надані всі платіжні документи по даному рахунку. Оскільки товар поставлявся згідно з п.4.3. контракту за базисом поставки FOB Ningbo «Інкотермс-10», до митної вартості товару не включені витрати, понесені ТОВ «СОФІЛАЙТ» на транспортування товару.

Крім того, на вимогу митного органу, декларантом було надано видаткові накладні, що є первинною документацією бухгалтерської звітності та податкові накладні, що підтверджують вартість товару на території України.

Листом ТОВ «СОФІЛАЙТ» № 82 від 10.04.2019, митному органу додатково надано сторінки з каталогів продукції, специфікацію виробника товару, цінові пропозиції китайських виробників алогічної продукції з мережі Інтернет.

Однак, митним органом так і не було враховано вказаних пояснень позивача, що також підкріплені документально.

Тож, проаналізувавши надані при митному оформленні платіжні документи у сукупності із іншими поданими документами, суд дійшов до висновку, що такі документи відповідають умовам решти документів і не містять розбіжностей з іншими документами, поданими разом з митною декларацією, наведені у них дані не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності.

Крім того, позивачем вчинялись активні дії по сприянню в доведенні заявлених ним числових значень по імпортованому товару, а також надавались всі можливі додаткові документи на підтвердження.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи № 809/1884/16, згідно з якою, положення ст. 53 Митного кодексу України, не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Суд також звертає увагу, що у силу ст. 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, митна вартість визначається за резервним методом у відповідності до статті 64 Митного кодексу України у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів.

За змістом оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідач використав резервний метод.

Обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Орган доходів і зборів має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, останній не містить інформації, на підставі якої відповідачем відкориговано вартість товару, а саме: який товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

Поряд із цим, варто врахувати й те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахування норм законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять: умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, внесеної до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, які містили розбіжності, що, у свою чергу, унеможливлювало б визначення митної вартості товару за ціною договору.

При цьому, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснене.

Відтак, враховуючи, що ТОВ «Софілайт» до митного органу надано усі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які цілком достатні для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, суд дійшов до висновку, що визначення відповідачем митної вартості не за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору), є необґрунтованим.

До того ж, митним органом не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування до ТОВ «Софілайт» такого другорядного методу визначення митної вартості, як резервного та послідовного вибору методів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України.

Крім того, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Всі надані товариством позивача документи дають можливість чітко та безсумнівно визначити заявлену митну вартість товару за основним методом - ціною товару.

За наведених обставин, суд дійшов до висновку, що позивачем правильно визначено митну вартість імпортованого товару за основним методом - за ціною договору, а відтак, визначення відповідачем митної вартості товару за шостим (резервним) методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відтак, за висновком суду, сумніви відповідача щодо неможливості встановлення митної вартості товару, на підставі поданих позивачем документів, ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню.

У силу ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 4790,85 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 17.07.2019 № 1049, які підлягають стягненню з відповідача на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Софілайт» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості від 22.02.2019 № UA100000/2019/100016/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софілайт» (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8-А) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4790,85 грн. (чотири тисячі сімсот дев`яносто гривень 85 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (, бульвар Вацлава Гавела, 8-а).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда