Справа № 360/778/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року справа №360/778/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанської міської ради Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 360/778/21 (головуючий І інстанції І.В. Тихонов) за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення 6 сесії восьмого скликання Рубіжанської міської ради Луганської області від 31 грудня 2020 № 6/99 про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, у зв`язку з порушенням норм ДБН (невідповідності місця розташування земельної ділянки);

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу;

- стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.01.2019 звернулась до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому було зазначено цільове призначення земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови) та її орієнтовні розміри (0,0041 га). Також до клопотання був наданий графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки: м: Рубіжне, будівельний квартал № 57.

Рішенням 81 сесії сьомого скликання Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.06.2019 № 81/170 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, на підставі невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам статей 124, 134 Земельного кодексу України. Контроль за виконанням цього рішення покладено на постійну депутатську комісію Рубіжанської міської ради з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, містобудування та земельних відносин.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 360/5350/19, позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано рішення 81 сесії сьомого скликання Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.06.2019 № 81/170 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, на підставі невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам статей 124, 134 Земельного кодексу України; зобов`язано Рубіжанську міську раду Луганської області повторно розглянути заяву від 09.01.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу; у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Рубіжанської міської ради Луганської області прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу - відмовлено.

Разом з тим, рішенням 6 сесії восьмого скликання Рубіжанської міської ради Луганської області від 31 грудня 2020 № 6/99 позивачу повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, у зв`язку з порушенням норм ДБН (невідповідності місця розташування земельної ділянки).

Позивач наголошує, що відповідач повторно надав немотивовану відмову за відсутності правових підстав відмовити позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, для будівництва індивідуального гаражу.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення 6 сесії восьмого скликання Рубіжанської міської ради Луганської області від 31 грудня 2020 № 6/99 про відмову ОСОБА_1 наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу.

Зобов`язано Рубіжанську міську раду Луганської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Згідно п. 10.8.2 ДБН Б.2.2-12:2019 Планування і забудова територій. Гаражі та автостоянки індивідуальних автомобілів рекомендується розміщувати на периферії житлових районів і між магістральних територіях або у їх межах на ділянках, віддалених від місць, призначених для ігор дітей і відпочинку населення".

Згідно п. 10.8.3 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій" розміщення боксових гаражів на території житлових кварталів, мікрорайонів багатоквартирної забудови не допускається. Даний гараж знаходиться на території житлового кварталу багатоквартирної житлової забудови, біля місць відпочинку мешканців прилеглих житлових будинків та дитячих майданчиків.

Згідно п.4.6 ДБН 8.2.3-15:2007 "Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів", площа земельної ділянки для зберігання автомобілів в гаражах визначається залежно від їх поверховості. Відповідно до таблиці 1 зазначеного пункту площа земельної ділянки для одноповерхового гаражу складає 30,0 кв.м.

Підставою для відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0, 0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, було порушення норм ДБН (невідповідність місця розташування земельної ділянки).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, не надаючи при цьому оцінку рішенню суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 14.03.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач перемістилася за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 45).

09.01.2019 позивач звернулася до Рубіжанської міської ради Луганської області із клопотанням (заявою) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням "землі житлової та громадської забудови", орієнтовним розміром 0,0041 га, із зазначенням місця розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу (арк. спр. 77).

Заява позивача від 09.01.2019 розглянута на 81 сесії Рубіжанської міської ради Луганської області, на підставі рішення Рубіжанської міської ради від 26.06.2019 позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою із зазначенням мотивів - невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогами ст. 124, 134 Земельного Кодексу України (арк. спр. 72).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 360/5350/19, позовні вимоги ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення 81 сесії сьомого скликання Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.06.2019 № 81/170 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, на підставі невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам статей 124, 134 Земельного кодексу України.

Зобов`язано Рубіжанську міську раду Луганської області повторно розглянути заяву від 09.01.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Рубіжанської міської ради Луганської області прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу - відмовлено.

На виконання вказаного рішення, відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09.01.2019 та рішенням шостої сесії восьмого скликання Рубіжанської міської ради від 31.12.2020 № 6/99 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, із зазначенням мотивів - невідповідність місця розташування земельної ділянки з порушенням норм ДБН (арк. спр. 29).

Підставою повторної відмови стали наступні обставини: інформація, викладена у службових записках начальника відділу земельних відносин та землеустрою Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.11.2020 №496; від 01.12.2019 №498 та головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування від 23.12.2020 № 689, начальника відділу архітектури та містобудування від 27.11.2020 №671, а саме: невідповідність заявленого Позивачем бажаного місця розташування земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу вимогам п. 10.8.2 ДБН 2.2- 12:2019 "Планування і забудова територій".

Гаражі та автостоянки індивідуальних автомобілів рекомендується розміщувати на периферії житлових районів і між магістральних територіях або у їх межах на ділянках, віддалених від місць, призначених для ігор дітей і відпочинку населення".

Згідно п. 10.8.3 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій" розміщення боксових гаражів на території житлових кварталів, мікрорайонів багатоквартирної забудови не допускається. Даний гараж знаходиться на території житлового кварталу багатоквартирної житлової забудови, біля місць відпочинку мешканців прилеглих житлових будинків та дитячих майданчиків.

Згідно п.4.6 ДБН 8.2.3-15:2007 "Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів", площа земельної ділянки для зберігання автомобілів в гаражах визначається залежно від їх поверховості. Відповідно до таблиці 1 зазначеного пункту площа земельної ділянки для одноповерхового гаражу складає 30,0 кв.м.

Зазначене рішення суперечить діючому рішенню Рубіжанської міської ради від 26.06.1998.

Відповідні висновки зроблені на підставі Державних будівельних норм України Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104, яке увійшло в дію з 01.10.2019 (арк. спр. 89-92,76,103,104,109).

Приймаючи рішення про частково задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення відповідача, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За правилами частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України.

Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно з частиною 2 статті 121 ЗК України розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

За приписами частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, до повноважень відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Аналіз наведених положень, свідчить про те, що у позивача були наявні підстави для звернення до відповідача з відповідним клопотанням.

При цьому в клопотанні позивачем було зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання був наданий графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки.

Таким чином, позивачем були виконані усі передбачені діючим законодавством умови для розгляду його клопотання.

Судами встановлено, що за наслідками повторного розгляду поданої позивачем заяви від 09.01.2019 на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 та постанови першого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 рішенням шостої сесії восьмого скликання Рубіжанської міської ради № 6/99 від 31.12.2020 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаражу, із зазначенням мотивів - невідповідність місця розташування земельної ділянки з порушенням норм ДБН Б.2.2-12:2019.

Таких висновків відповідач дійшов на підставі Державних будівельних норм України Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104.

Разом з тим, як встановлено судами, підтверджено матеріалами справи на не заперечується апелянтом, з заявою (разом із графічним матеріалом із зазначенням місця розташування земельної ділянки) на ім`я міського голови Рубіжанської міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0041га із зазначенням місця розташування земельної ділянки АДРЕСА_1 , позивач - ОСОБА_1 звернулося 09 січня 2019 року.

Тобто, до затвердження будівельних норм на які посилається апелянт.

Крім того, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 зобов`язано Рубіжанську міську раду Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу.

Згідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Натомість, відповідач в порушення частини 7 статті 118 ЗК України, розглянув заяву позивача лише 31.12.2020, та зазначив оскаржуваному рішенні мотиви такої відмови з підстав порушенням норм ДБН від 26.04.2019 №104 (невідповідністю місця розташування земельної ділянки) відповідно до заяви (звернення) позивача від 09.01.2019, без врахування висновку суду.

Таким чином, суд вважає, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладена відповідачем у рішенні від 31.12.2020 № 6/99, є незаконною.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач при розгляді заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Рубіжанська міська рада Луганської області № 6/99 від 31.12.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для будівництва індивідуального гаражу, з підстав викладених у службових записках щодо порушення Державних будівельних норм України Б.2.2-12:2019.

Крім того, оскільки відповідач фактично не врахував висновків суду у справі № 360/5350/19 та повторно прийняв рішення з очевидними ознаками незаконності, суд першої інстанції, з метою ефективного способу захисту порушеного права позивача, зробив правильний висновок про необхідність зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки попередньою площею 0,0041 га із земель комунальної власності з метою передачі у власність, для будівництва індивідуального гаражу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанської міської ради Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 360/778/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 360/778/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 серпня 2021 року.

Головуючий І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко