Справа № 200/4017/21
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 р. Справа№200/4017/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., за участю секретаря судового засідання - Гуменної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, в якій просить:

- визнати протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за весь період його служби з 14.01.2015 по 16.07.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України 16.07.2019;

- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за весь період його служби з 14.01.2015 по 16.07.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України 16.07.2019, та надати довідку з помісячним розрахунком індексації з 14.01.2015 по 16.07.2019;

- стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середнього грошового забезпечення у розмірі 459, 82 грн за період з 16.07.2019 по дату винесення судового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що йому у період проходження ним військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України з 14.01.2015 по 16.07.2019 не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення. Вважає, що невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення суперечить Закону України «Про індексацію грошових доходів» та постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення». Поряд з цим, позивач також зазначає, що у зв`язку із невиплатою йому індексації грошового забезпечення відповідач повинен також сплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по дату винесення судового рішення.

Також позивач просить суд у разі ухвалення рішення на його користь включити до складу судових витрат стягнення з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування незгоди, представник Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України зазначає, що проведення індексації грошових доходів, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі. Крім того, наразі відсутній механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Відповідачв також наголошує, що за період з січня 2015 року по грудень 2015 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є січень 2015 року, оскільки саме з січня 2015 року ОСОБА_1 прийнято на службу. Базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення з січня 2016 року до лютого 2018 року є березень 2014 року, а саме місяць створення Національної гвардії України. Водночас, для нарахування індексації грошового забезпечення за період з лютого 2018 року по січень 2020 року базовим місяцем є березень 2018 року, тобто місяць підвищення тарифних ставок. На переконання представника військової частини, відсутність фінансування для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, свідчить про відсутність вини відповідача у спірних правовідносинах. При цьому, нарахування індексації грошового забезпечення та визначення базового місяця належить виключно до дискреційних повноважень військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Щодо стягнення середнього заробітку, відповідач звертає увагу, що вказані вимоги позивача є передчасними, оскільки визначити остаточний обсяг своїх вимог ОСОБА_1 може лише в день фактичного розрахунку. Представник Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України також звертає увагу на пропущення позивачем строків звернення до суду в цій частині вимог.

З огляду на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 12.04.2021 Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 14.05.2021 суд задовольнив клопотання представника відповідача про надання додаткового строку для подання відзиву та доказів на його підтвердження. Встановив додатковий строк для надання відзиву, - п`ятнадцять днів з дня одержання даної ухвали суду.

01.06.2021 судом винесено ухвалу, відповідно до якої розгляд адміністративної справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 13 год 30 хв 01.07.2021. Продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду.

У підготовчому засіданні 01.07.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд по суті на 11 годину 00 хвилин 21.07.2021, про що виніс відповідну ухвалу.

На судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_2 ), є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.08.2020, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.5-8).

ОСОБА_1 проходив службу за контрактом у Військовій частині Національної гвардії України НОМЕР_1 в період з 14.01.2015 по 16.07.2019, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 01.06.1987 та копії витягу з наказу від 16.07.2019 № 137 (а.с.10, 14-15).

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що правильна назва відповідача - Військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

26.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14.01.2015 по 16.07.2019 (а.с.13).

Листом від 19.03.2021 № 40/57/32-958 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що за 2015-2016 року індексація нараховувалась та виплачувалась відповідно до вимог чинного законодавства. У 2017 році були відсутні підстави для виплати індексації у зв`язку з обмеженим фінансовим ресурсом. У 2018 році було підвищено грошове забезпечення за рахунок збільшення посадового окладу, базовим місяцем став березень 2018 року. Крім того, за період з 01.03.2018 по 16.07.2019 виплата індексації грошового забезпечення була проведена позивачу у повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.9).

Вважаючи, що індексація грошового забезпечення за весь період служби виплачена не в повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Спірним питанням в цій справі є не нарахування та невиплата відповідачем позивачу індексації його грошового забезпечення в повному обсязі в період проходження ним військової служби з 14.01.2015 по 16.07.2019.

Суд зауважує, що доказів сплати позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі в період проходження позивачем військової служби з 14.01.2015 по 16.07.2019 відповідачем суду не надано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до положень 1 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частиною першою статті другої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

В силу абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III).

Статтею 19 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Поняття індексації грошових доходів наведене у Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, де зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Так, згідно із статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 1-1 Порядку № 1078 зазначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

З аналізу наведених норм вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) - є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Суд звертає увагу також на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п. 23 справи «Сук проти України» від 10.03.2011 року, заява № 10972/05, де зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що не нарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період його служби з 14.01.2015 по 16.07.2019 свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Аналогічного змісту викладена позиція у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17 та від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 року по справі № 825/565/17.

Отже, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення розрахунку, нарахування та виплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення в період його служби з 14.01.2015 по 16.07.2019. При цьому, на переконання суду, відповідачем була допущена саме протиправна бездіяльність, а не дії, як вказує позивач.

Посилання відповідача на порушення строків звернення до суду суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці") роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Щодо визначення базового місяця індексації при врегулюванні спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Аналіз наведеної норми пункту 5 Порядку № 1078 дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком № 1 до Постанови № 1294.

Підвищення тарифних ставок (окладів) в березня 2015 року, що було б підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації - не відбувалося. Крім того, судом також не встановлено, а відповідачем не доведено, що підвищення грошового доходу позивача у березні 2015 року перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця - січень 2008 року.

Тобто січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідачем не доведено наявність обставин зміни посадового окладу позивача станом на березень 2015 року, що з урахуванням стабільності відносин щодо встановлених державою розмірів посадових окладів військовослужбовців свідчить про можливість встановлення січня 2008 року базовим місяцем для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивача.

Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Тому, нарахування індексації грошового забезпечення позивача повинно проводитися в період з 14 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року з застосуванням базового місяця - січня 2008 року.

Щодо періоду з 1 березня 2018 року по 16 липня 2019 року, суд зазначає наступне.

1 березня 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

З 1 березня 2018 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками.

Отже, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року, оскільки саме в цьому місяці відбулося підвищення розміру грошового забезпечення, на підставі чого суд вважає, що позивач дійшов помилкового висновку щодо визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення січень 2008 року за період його служби з 1 березня 2018 року по 16 липня 2019 року (включно).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Доказів сплати позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі відповідачем не надано.

Так, враховуючи висновок суду про допущення відповідачем протиправної бездіяльності через нездійснення розрахунку та не виплати індексації в повному розмірі за період з 14.01.2015 по 16.07.2019, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 14.01.2015 по 16.07.2019 (включно), відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та виплатити суму нарахованої індексації.

Суд зауважує, що за період з 14 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року підлягає застосуванню базовий місяць - січень 2008 року, а з 01 березня 2018 року по 16 липня 2019 року - березень 2018 року.

При цьому, суд не вбачає підстав для нарахування індексації виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України 16.07.2019, адже судом встановлено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність саме у спірний період, а тому, на думку суду, виплата індексації має бути нарахована виходячи з грошового забезпечення за період з 14.01.2015 по 16.07.2019 (включно).

Поряд з цим, доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання довідки з щомісячним розрахунком індексації з 14.01.2015 по 16.07.2019 до суду не надано, відтак, обов`язок щодо надання позивачу такої довідки, у відповідача відсутній, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача сплатити середній заробіток за весь період прострочення виплати індексації заробітної плати позивача, а саме з 16 липня 2019 року по дату винесення судового рішення по цій справі, суд зазначає наступне.

Зазначену позовну вимогу позивач пов`язує з індексацією грошового забезпечення, яка йому не нараховувалася, та, відповідно не виплачувалася.

Оскільки спеціальними нормами права, які регулюють питання проходження служби та виплати грошового забезпечення таким особам, як позивач, питання порядку проведення остаточного розрахунку при звільненні та відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільнені не врегульовані, тому підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства.

Відповідно до частини 1статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу.

Приписами статті 116 Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом з п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, що передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України, у виді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки при проведенні розрахунку при звільненні сума індексації позивачу не виплачена з вини відповідача, тому він має нести відповідальність, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Верховний Суд в постанові від 18 липня 2018 року в справі № 825/325/16 дійшов висновку, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості (заробітну плату з урахуванням індексації), істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаній постанові Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, то з огляду на обставини справи суд вважає їх передчасними, оскільки індексація грошового забезпечення відповідачем ще не нарахована, і, відповідно, для проведення належного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені суд позбавлений можливості визначити істотність частки суми індексації як суми заборгованості перед позивачем порівняно із середнім заробітком позивача.

З огляду на наведене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

Разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з такими позовними вимогами після нарахування та виплати йому відповідачем індексації грошового забезпечення, якщо при цьому відповідач самостійно не виплатить позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

28 квітня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду позивачем надано клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Розглянувши зазначене клопотання, суд доходить наступного висновку.

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви долучено:

- договір про надання правової допомоги від 01.04.2021 б/н, який укладено позивачем з адвокатом Муратовою О.О., в якому остання бере на себе зобов`язання із надання клієнту правової допомоги, та інше (а.с.24-25);

- акт приймання-передачу послуг, наданих адвокатом, від 03.04.2021 до договору про надання правової допомоги від 01.04.2021 на суму 2 500, 00 грн (а.с.26);

- ордер на надання правової допомоги ЛГ № 004870 від 03.04.2021 (а.с.28).

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з поданих документів, 01.04.2021 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Муратовою О.О. укладено Договір б/н про надання правової допомоги та акт приймання юридичних послуг від 03.04.2021 до зазначеного договору від 01.04.2021 на суму 2500,00 грн.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з акту приймання-передачі послуг, наданих адвокатом, від 03.04.2021, а також детального опису робіт (наданих послуг) надано позивачеві такі юридичні послуги:

- надано консультацію 1 година, вартість 300, 00 грн;

- складено договір про надання правової допомоги та вивчено нормативно-правову базу 2 години, вартість 700, 00 грн;

- підготовлено та складено адміністративний позов 4 години, вартість 1 500, 00 грн.

Доказом понесення позивачем витрат на правничу допомогу є акт приймання-передачі послуг, наданих адвокатом від 03.04.2021, з пункту 4 якого вбачається, що за виконану роботу клієнт сплатив адвокату гонорар у розмірі 2 500, 00 грн, який отримано особисто адвокатом.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Суд не ставить під сумнів вартість гонорару адвоката, оскільки відповідний розмір визначений у договорі про надання правової допомоги.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, а також те, що справу віднесено до справ незначної складності, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000, 00 грн. є співмірними зі складністю справи та відповідають вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 118, 139, 159-165, 199, 244-247, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за весь період його служби з 14.01.2015 по 16.07.2019.

Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за весь період його служби, а саме з 14 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, а з 01 березня 2018 року по 16 липня 2019 року - березень 2018 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та виплатити суму нарахованої індексації, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 02.08.2021.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб