Справа № 620/4433/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4433/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА
Іменем України

02 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, викладене в протоколі від 11.08.2020 № 9;

- зобов`язати комісію Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій повторно розглянути матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій з подальшим визнанням учасником бойових дій.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано рішення комісії Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій, викладене в протоколі від 11.08.2020 № 9 щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника бойових дій;

- зобов`язано комісію Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій повторно розглянути матеріали щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відмова позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій є правомірною.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 протягом 2015 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 міста Ніжин Чернігівської області, займав посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення в званні старшого солдата.

На підставі наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.07.2014 № 182 дск «Про переміщення стрілецької зброї з військової частини НОМЕР_2 », розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 01.03.2015 №342/2/2168т, особовим складом військової частини НОМЕР_1 з 02.03.2015 по 14.12.2015 здійснювалось переміщення стрілецької зброї та військової-технічного майна з військової частини НОМЕР_2 (м. Артемівськ Донецької області) до військової частини НОМЕР_1 (м. Ніжин Чернігівської області).

Військова частина НОМЕР_2 (м. Артемівськ (з 2016 року - Бахмут) територіально розташована у зоні проведення антитерористичної операції відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (чинного на той час).

Позивач перебував у відряджені до районів проведення антитерористичної операції (далі - АТО) м. Артемівськ в періоди: 04.03.2015, з 11 по 12.03.2015, з 18 по 19.03.2015, 25.03.2015, з 01 по 02.04.2015, 08.04.2015, 15.04.2015, 07.05.2015, 10.07.2015, з 21 по 22.07.2015, з 20 по 21.08.2015, з 13 по 14.11.2015, з 01 по 02.12.2015 (сумарною кількістю 20 днів) для виконання завдань, визначених в дорученні Прем`єр-міністра України від 06.09.2014 №1559/0/1-14-дск та наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.07.2014 №182 дек в зоні проведення АТО, а саме військовій частині НОМЕР_2 (м. Артемівськ).
На підставі посвідчень про відрядження від 02.03.2015 №48; від 10.02.2015 №54; від 16.03.2015 №61; від 30.03.2015 №78; від 06.04.2015 №94; від 13.04.2015 №103; від 06.05.2015 №133; від 09.07.2015 №221; від 20.07.2015 №240; від 19.08.2015 №270; від 12.11.2015 №392; від 29.11.2015 №413 ОСОБА_1 відряджався до військової частини НОМЕР_2 м. Артемівськ.

Відповідно до витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 : №42 від 02.03.2015; №46 від 06.03.2015; №47 від 10.03.2015; №50 від 13.03.2015; №51 від 16.03.2015; №55 від 20.03.2015; №56 від 23.03.2015; №60 від 27.03.2015; №61 від 30.03.2015; №65 від 03.04.2015; №66 від 06.04.2015; №70 від 10.04.2015; №71 від 14.04.2015; №74 від 17.04.2015; №86 від 06.05.2015; №89 від 12.05.2015; №136 від 09.07.2015; №139 від 13.07.2015; №147 від 20.07.2015; №150 від 23.07.2015; №170 від 19.08.2015; №173 від 25.08.2015; №240 від 12.11.2015; №243 від 16.11.2015; №256 30.11.2015; №259 від 03.12.2015 зазначено терміни вибуття (прибуття) з (до) військової частини НОМЕР_1 позивача.

Відповідно до витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_2 (м. Артемівськ): №53 від 04.03.2015; №59 від 11.03.2015; №60 від 12.03.2015; №66 від 18.03.2015; №67 від 19.03.2015; №73 від 25.03.2015; №78 від 01.04.2015; №79 від 02.04.2015; №85 від 08.04.2015; №91 від 15.04.2015; №92 від 16.04.2015; №109 від 07.05.2015; №173 від 10.07.2015; №174 від 11.07.2015; №184 від 21.07.2015; №185 від 22.07.2015; №214 від 20.08.2015; № 215 від 21.08.2015; № 299 від 13.11.2015; №300 від 14.11.2015; №317 від 01.12.2015; №318 від 02.12.2015 зазначено терміни вибуття (прибуття) з (до) військової частини НОМЕР_2 позивача.

У 2015 році військовою частиною НОМЕР_1 документи для присвоєння військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 статусу учасника бойових дій на розгляд комісії не подавалися у зв`язку з неповним переліком необхідних документів, а саме відсутністю: витягів з наказів керівника Антитерористичного центру, витягів з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління АТО в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції.

Військовою частиною НОМЕР_1 були надіслані клопотання на адреси органів військового управління від 18.05.2015 №932, від 11.06.2015 №1067, від 10.07.2015 №1301, від 02.11.15 №1999, від 16.11.15 №2085 на адреси начальника Озброєння Збройних Сил України та командира військової частини НОМЕР_3 з повідомлення начальника Центру обліку надлишкового військового майна ЗСУ про включення особового складу військової частини НОМЕР_1 до наказів штабу АТО, за якими відповіді не надходило.

Відповідно до розпорядження начальника штабу - першого заступника командувача Сил логістики Збройних Сил України від 15.10.2019 року №370/4168 щодо наявності або відсутності фактів шахрайства при залученні особового складу частини до антитерористичної операції в період з 2014 по 2019 роки, у військовій частині НОМЕР_1 призначено робочу групу для виконання зазначеного завдання. За результатами проведеної перевірки наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2019 року №208 призначено службове розслідування, за підсумками якого встановлено фактичне залучення до проведення АТО без надання статусу УБД особовому складу в/ч НОМЕР_1 , який залучався для виконання вищезазначених завдань по евакуації стрілецької зброї з зони АТО.

Керівництво військової частини НОМЕР_1 письмово звернулось на адресу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (далі - АТЦ при СБУ) з проханням: визнати такими, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в АТО, забезпечені її проведення, особовий склад військової частини НОМЕР_1 . У відповідь, штаб АТЦ при СБУ висловив готовність надати допомогу в межах визначеної компетенції, за умови письмового звернення від суб`єкту боротьби з тероризмом. Відповідно до ст.4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Міністерство оборони України є суб`єктом, що безпосередньо здійснює боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції.

Командування Сил логістики Збройних Сил України звернулося до Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України з проханням письмового звернення на адресу Керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України для визнання такими, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, особовий склад військової частини НОМЕР_1 .

В свою чергу, після опрацювання клопотання командувача Сил логістики Збройних Сил України, Першим заступником начальника Генерального штабу генерал-полковником Сергієм Корнійчуком до керівника АТЦ при СБУ було відправлено клопотання про залучення до сил та засобів АТО особовий склад військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Керівника АТЦ при СБУ від 16.03.2020 №06 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 визнано такими, що залучались до проведення антитерористичної операції. Про дане рішення військову частину НОМЕР_1 повідомлено начальником управління персоналом Командування Сил логістики Збройних Сил України листом від 23.04.2020 №370/1/2/447. Відповідно Керівником АТЦ при СБУ на адресу військової частини НОМЕР_1 було надано витяги з наказу №06 від 16.03.2020 про залучення до сил та засобів АТО з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей.

Військовою частиною НОМЕР_1 направлено матеріали до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасником війни щодо позивача для надання статусу учасника бойових дій.

Командуванням Сил логістики Збройних Сил України надіслало на адресу військової частини НОМЕР_1 витяг із протоколу від 11.08.2020 №9 засідання комісії Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, відповідно до якого позивачу відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій на підставі абзацу 2 та 3 пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що особи, які залучались до проведення АТО до 16.09.2016, мають право на надання статусу учасника бойових дій незалежно від строку їх залучення до проведення антитерористичної операції. Безпосередня участь позивача в антитерористичній операції, також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому вказаного пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок №413).

Згідно з абзацем другим пункту 2 вказаного Порядку статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Відтак, наведеними нормами не визначено вичерпного переліку документів, які свідчать про безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та які можуть бути підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Не містить вичерпного переліку документів також і чинна редакція пункту 4 Порядку № 413, якою визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення: для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Відмовляючи у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, відповідачем окрім іншого вказано, що позивачем не надані витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції.

Проте, позивачем були надані інші документи, передбачені пунктом 4 Порядку № 413.

Так, як вірно вказав суд першої інстанції, безпосередня участь позивача в антитерористичній операції підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №64 від 08.05.2020; витяг із наказу керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №06 від 16.03.2020 «Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів суб`єктів боротьби з тероризмом»; витяги із наказів командира в/ч НОМЕР_1 , витяги із наказів командира в/ч НОМЕР_2 , які зазначалися вище; посвідчення про відрядження позивача, які зазначалися вище; книга обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до військової частини особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Належність та достовірність наведених документів відповідачем не спростовано ні в оскаржуваній відмові, ні у поданих ним до суду документах. Також відповідач не вказує причин, за яких наведених документів не є достатньо для висновку про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Надання позивачем не всіх, а деяких з перелічених у пункті 4 Порядку № 413 документів, не може бути підставою для прийняття оскаржуваної відмови.

Відтак, посилання відповідача на подання позивачем не всіх документів для надання йому статусу учасника бойових дій, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для надання позивачу статусу учасника бойових дій у зв`язку із залученням останнього до проведення антитерористичної операції на строк, менше ніж 30 календарних днів.

Так, відповідно до пункту 2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (у редакції, чинній з 16.09.2016, та доповненого цим пунктом постановою Кабінету Міністрів України №602 від 08.09.2016) статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення. Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Водночас станом на 2015 рік, коли позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, законодавством не було встановлено будь-яких обмежень щодо строку залучення до проведення антитерористичної операції для встановлення статусу учасника бойових дій.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено у пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Відповідач помилково пов`язує момент виникнення права особи на отримання статусу учасника бойових дій із датою звернення за отриманням такого статусу. Суд наголошує, що у спірних правовідносинах право на отримання відповідного статусу виникає виникненням факту, який є підставою для отримання такого статусу - безпосередня участь в антитерористичній операції, а не із моментом реалізації такого права звернення до компетентного органу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на позивача не розповсюджується вимога щодо 30 денного перебування в зоні АТО, оскільки останній проходив службу до внесення змін до Порядку № 413.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 по справі №809/891/17.

Відтак, вказані відповідачем підстави для відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових є необґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких