Справа № 520/5926/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 р. № 520/5926/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо визначення розміру недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за запитом державного нотаріусу Синельникова І.П. не за весь час затримки у її виплаті, а лише за період із моменту його звернення - із серпня 2020 року до серпня 2017 року включно. Зобов`язати відповідача - Головне Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області сформувати та направити до державного нотаріусу Синельникова І.П. (адреса: АДРЕСА_2 , Харківська міська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції Харківської області, 61082) для включення до складу спадщини після померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_2 , без обмеження будь яким строком та із врахуванням індексації та усіх проведених надбавок за час життя, використовуючи при цьому положення Закону України від 19 жовтня 2000 року за № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на території міста Луганська, що є зоною проведення операції об`єднаних сил, померла матір позивача ОСОБА_2 , яка на момент смерті була пенсіонером. Після початку проведення АТО на території міста та припинення роботи державних установ, у тому числі органів ПФУ, з кінця 2014 року пенсійні виплати на адресу ОСОБА_2 було припинено, у зв`язку із окупацією території міста Луганська, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не змогла отримувати пенсійні виплати за місцем реєстрації у місті Луганську. В квітні 2015 року ОСОБА_2 була зареєстрована в якості ВПО на території, яка підконтрольна Україні - Слов?янський район, с. Богородичне Донецької області та деякий час отримувала пенсійні виплати. В подальшому, ОСОБА_2 змінила місце проживання в якості внутрішньо переміщеної особи та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Рішенням Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 по справі №243/3300/17 були визнані протиправними дії ПФУ щодо виплати заборгованості за час затримки у виплаті пенсії на адресу матері позивача з березня 2016 року по серпень 2019. Вказана заборгованість за життя ОСОБА_2 так і не виплачена відповідачем Після смерті матері позивач звернувся до нотаріусу, за результатами якого відкрита спадкова справа. Для встановлення розміру спадкової маси, державний нотаріус Синельников І.П. звернувся на адресу відповідача із письмовим запитом №3447/02?14 від 27.08.2020 щодо розміру недоотриманої пенсії померлої матері позивача. За результатами такого звернення на адресу нотаріуса відповідачем надано письмову відповідь, в якій зазначено, що розмір недоотриманої пенсії після померлої матері ОСОБА_2 складає 65855,67 грн. Позивач вважає. що відповідачем протиправно зменшено суму недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , оскільки відповідачем було обраховано суми недоотриманих пенсій, як таку, що недоотримана з вини померлої. Позивач вказує, що у відповідача відсутні правові підстави зменшувати суми недоотриманої пенсії померлої матері позивача - ОСОБА_2 .

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому він зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є матір`ю позивача - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Кам?янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області 26.04.2012.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 29.08.2020, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 по справі №243/3300/17 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (в частині припинення виплати пенсії) та визнати протиправною його бездіяльність в частині невиплати позивачу пенсії з березня 2016 року. Зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком з березня 2016 року.

За правилами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається із вказаної постанови, судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до довідки УСЗН Слов`янської районної державної адміністрації від 23 січня 2015 року № була внутрішньо переміщеною особою, яка фактично проживала за адресою: АДРЕСА_4 .

10 лютого 2015 року, на підставі розпорядження № 71597 від 10.02.2015 року ОСОБА_2 взято на облік як отримувача пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01 березня 2016 року Управлінням припинено позивачу виплату її пенсії.

Пенсію позивачу було призупинено на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.02.2016 року за вих.. № 875/02-3/34 та інформації, що надана Службою Безпеки України для опрацювання до з`ясування обставин, а саме, до особистого звернення до Управління та надання відповідних документів.

Підтвердженням того фату, що позивачу не виплачується пенсія з березня 2016 року підтверджується також банківською довідкою (виписка по рахунку за період з 01 січня 2016 року по 25 лютого 2017 року), виданою ПАТ "Укрсоцбанк" відповідно до якої пенсію позивачу востаннє нараховано у лютому 2016 року у розмірі 1729,11 коп.

24 червня 2016 року Управлінням прийнято рішення про припинення виплати пенсії на підставі ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

З матеріалів справи встановлено, що листом від 06.12.2019 №753-28602/М-03/8-2800/19 Пенсійний фонду України повідомив ОСОБА_2 , що за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплату пенсії проведено по 29.02.2016. На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, якою зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії з березня 2016 року, Управлінням було нараховано пенсію з 01.03.2016. За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 взято на облік за новим місцем проживання та виплату пенсії проведено за період з 01.08.2019. Водночас повідомлено, що суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення (01.03.2016-31.07.2019), обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та будуть виплакуватися з урахуванням норм постанови №637 на умовах окремого порядку, після прийняття цього порядку Кабінетом Міністрів України.

Згідно довідки від 04.07.2019 №6334- ОСОБА_2 взято на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою - АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримувала пенсію за віком. ОСОБА_2 знято з обліку у зв`язку зі смертю з 06.08.2020 та закрито особовий рахунок.

Листом від 02.11.2020 №2000-0426-8/85078 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило державного нотаріуса Синельникову І.П., що недоотримана пенсія ОСОБА_2 , яка тимчасово була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та недоотримала пенсію у розмірі 65855,67. Недоотримана пенсія обліковується на рахунку управління Пенсійного фонду.

Вважаючи, що відповідачем протиправно зменшену суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Загальні умови, порядок нарахування, розмір та виплата пенсій визначаються, зокрема, Законами України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.52 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Згідно абзацу 2 п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок № 22-1), заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Відповідно до абзацу 5 п. 17 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно абзацу 4 пункту 2.26 Порядку № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Положеннями ст.1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, положеннями Цивільного кодексу України не визначено строку, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Норми статті 52 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, а лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Таким чином, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані спадкодавцю за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Наведені висновки суду узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 травня 2018 року у справі №686/16735/16, від 31 липня 2018 року у справі №2-а/2506/12472/11 (6-а/750/19/17), від 23 жовтня 2018 року у справі №805/529/17-а, від 31 жовтня 2019 року у справі №617/1926/12.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 06.12.2019 №753-28602/М-03/8-2800/19 Пенсійний фонду України повідомив ОСОБА_2 , що за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплату пенсії проведено по 29.02.2016. На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, якою зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії з березня 2016 року, Управлінням було нараховано пенсію з 01.03.2016. За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 взято на облік за новим місцем проживання та виплату пенсії проведено за період з 01.08.2019. Водночас повідомлено, що суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення (01.03.2016-31.07.2019), обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та будуть виплакуватися з урахуванням норм постанови №637 на умовах окремого порядку, після прийняття цього порядку Кабінетом Міністрів України.

Листом від 02.11.2020 №2000-0426-8/85078 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило державного нотаріуса Синельникову І.П., що недоотримана пенсія ОСОБА_2 , яка тимчасово була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та недоотримала пенсію у розмірі 65855,67. Недоотримана пенсія обліковується на рахунку управління Пенсійного фонду.

Разом з тим, індексація на таку суму відповідачем не нараховувалась.

Щодо доводів Головного управління ПФУ в Харківській області про необхідність застосування положень ст.46 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.46 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд звертає увагу, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Наведений висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19.

Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Також суд звертає увагу, що сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені ч.1 ст.49 Закону України "Про загальне обов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що відповідачем не вказано, з якої саме підстави було припинено виплату пенсії ОСОБА_2 та не наведено доводів правомірності таких дій органів Пенсійного фонду України.

Інших обставин, передбачених законом, на підтвердження наявності підстав для припинення померлій ОСОБА_2 виплати пенсії відповідач не навів, що свідчить про невиплату пенсії на підставі рішення органів Пенсійного фонду, обґрунтованість якого в межах розгляду даної справи не доведена відповідачем відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що померлій ОСОБА_2 до дня її смерті пенсія була нарахована, однак не виплачена.

Довід пенсійного органу щодо неотримання померлим пенсіонером своєї пенсії з власної вини, оскільки він не виїхав з непідконтрольної території, суд не приймає як не обґрунтоване.

Таким чином, суми пенсії нараховані ОСОБА_2 та не виплачені з вини пенсійних органів є його власністю, та в силу наведених вище положень Цивільного кодексу України та Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальне обов`язкове державне пенсійне страхування" входять до складу його спадщини.

При цьому суд враховує, що Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 року №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території.

У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо визначення розміру недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за запитом державного нотаріусу Синельникова І.П. не за весь час затримки у її виплаті.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду Синельникова І.П. для включення до складу спадщини після померлої ОСОБА_2 відповідної довідки із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_2 без обмеження будь яким строком.

Разом з тим, враховуючи, що індексація на суму нарахованої пенсії ОСОБА_2 органами пенсійного фонду України нарахована не була, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо визначення розміру недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за запитом державного нотаріусу Синельникова І.П. не за весь час затримки у її виплаті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області сформувати та направити до державного нотаріусу Синельникова І.П. для включення до складу спадщини після померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_2 , без обмеження будь яким строком.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко