Справа № 440/6732/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 рокум. ПолтаваСправа № 440/6732/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) /далі - відповідач/ про:

- визнання неправомірними дій державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (яке змінило назву на Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ) Гецка Андрія Володимировича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 18 грудня 2018 року на суму 97087,55 грн в межах виконавчого провадження №51726753;

- скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (яке змінило назву на Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ) Гецка Андрія Володимировича від 18 грудня 2018 року у виконавчому провадженні №51726753 /а.с.1-7/.

Позов обґрунтований тим, що постанова про стягнення виконавчого збору від 18 грудня 2018 року у ВП №51726753 є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки вказана постанова винесена лише на третій робочий день після завершення 13 грудня 2018 року виконавчого провадження №51726753 внаслідок повернення виконавчого листа стягувачу за його заявою. Крім того, виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом. Виконавчою службою не стягнуто жодної гривні в рахунок погашення заборгованості за ВП, а тому стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми з боржника є протиправним. Також 20 грудня 2018 року приватним виконавцем Скрипником Володимиром Леонідовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57946369 з примусового виконання виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року, та постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Таким чином, наразі існують дві постанови щодо стягнення сум винагород державному та приватному виконавцю по виконанню одного й того самого виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року, що є неприпустимим відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 40-43/ зазначив, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження № 51726753 з примусового виконання виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року. 19 грудня 2018 року у зв`язку із надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого листа у виконавчому провадженні № 51726753 винесено постанову про повернення виконавчого документа. Постанова про стягнення виконавчого збору виведена в окреме виконавче провадження ВП №59015469, яке відкрито 03 травня 2019 року, в якому суму виконавчого збору сплачено у повному обсязі та виконавче провадження закрито на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до положень вказаного закону виконавчий збір підлягає стягненню незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12, частини другої статті 257, статті 262 та частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

21 липня 2016 року державним виконавцем Октябрського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51726753 /а.с. 94/, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в сумі 970875,50 грн. Боржником у вказаному виконавчому провадженні визначено ОСОБА_1 , стягувачем - ПАТ «Укрсоцбанк».

Державним виконавцем Октябрського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області у межах виконавчого провадження ВП №51726753 винесено постанову про арешт коштів боржника /а.с. 98/, а також вчинялися дії щодо розшуку майна та коштів боржника шляхом направлення запитів, пошуку по державним реєстрам /а.с. 95-101/.

До Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області надійшла заява представника ТОВ "Укрсоцбанк" про повернення виконавчого документа від 03 грудня 2018 року /а.с. 104/, в якій він просив повернути без подальшого виконання виконавчий лист №755/18537/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в сумі 970875,50 грн.

13 грудня 2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51726753 /а.с. 106/, якою на підставі заяви стягувача ТОВ " Укрсоцбанк " про повернення виконавчого листа без подальшого виконання та згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий лист №755/18537/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості у сумі 970875,50 грн, повернуто стягувачу.

18 грудня 2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №51726753 /а.с. 102/, якою на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 97087,55 грн. Вказана постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення, строк пред`явлення її до виконання становить три місяці.

03 травня 2019 року начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про результати перевірки виконавчого провадження ВП 51726753 /а.с.107-108/, якою постановлено визнати дії старшого державного виконавця Гецка Андрія Володимировича такими, що вчинені з порушенням частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень в частині порушення строку відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №51726753 від 18 грудня 2018 року, а також зобов`язано привести виконавче провадження у відповідність до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

03 травня 2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59015469 /а.с. 48/, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови №51726753, виданої 18 грудня 2018 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 97087,55 грн.

10 червня 2021 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Півнісно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59015469 /а.с. 90/, якою на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови №51726753, виданої 18 грудня 2018 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 97087,55 грн, у зв`язку з тим, що борг сплачено у повному обсязі.

Не погодившись з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору від 18 грудня 2018 року ВП №51726753, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, викладеним у заявах по суті та які мають значення для правильного вирішення цього спору, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 1 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV /далі - Закон № 606-XIV (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження ВП №51726753)/ відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 /у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження ВП №51726753/, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

З аналізу наведених положень слідує, що у постанові про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого судом, державний виконавець повинен зазначити про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та зазначити, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом. В подальшому у випадку невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що 21 липня 2016 року державним виконавцем Октябрського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51726753 /а.с. 94/, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості в сумі 970875,50 грн. При цьому у вказаній постанові встановлено боржнику строк для самостійного виконання до 28 липня 2016 року та зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк його виконання здійснюватиметься у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що у строк до 28 липня 2016 року відповідний виконавчий лист №755/18537/14-ц, що виданий Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року, боржником самостійно не виконаний та заборгованість не погашена, а постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №51726753 державним виконавцем 29 липня 2016 року не винесена.

Оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №51726753 винесена державним виконавцем 18 грудня 2018 року, а тому спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року /далі - Закон №1404-VІІІ/.

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктами 1 та 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню: виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішення третейського суду, рішення міжнародного комерційного арбітражу, рішення іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що перелік виконавчих документів (рішень), за якими не передбачається справляння виконавчого збору, наведений у частині п`ятій статті 27 Закону №1404-VІІІ та є виключним.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавчий лист №755/18537/14-ц, що виданий Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості у сумі 970875,50 грн, не підпадає під перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Згідно з частиною сьомою статті 27 Закону № 1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З матеріалів справи не вбачається наявності обставин у спірних правовідносинах щодо скасування судового рішення у справі №755/18537/14-ц або визнання виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості у сумі 970875,50 грн, таким, що не підлягає виконанню, та відповідні доводи сторонами під час судового розгляду не заявлялись.

Відповідно до частин шостої та восьмої статті 27 Закону № 1404-VІІІ у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частинами четвертою - п`ятою статті 37 Закону № 1404-VІІІ про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 42 Закону № 1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до положень пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

З аналізу наведених норми слідує, що у разі повернення виконавчого листа без подальшого виконання на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору у частині, що залишилася нестягнутою, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судовим розглядом встановлено та учасниками справи визнано, що 13 грудня 2018 року відповідачем на підставі заяви стягувача та пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51726753, а 18 грудня 2018 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №51726753, якою на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто з позивача виконавчий збір в сумі 97087,55 грн.

Відтак, виконавчий збір у спірних правовідносинах підлягав стягненню з боржника відповідно до положень частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а також частини третьої статті 40 вказаного Закону.

Суд зауважує, що відповідно до абзацу 3 частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VІІІ порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

З огляду на положення наведеної норми, суд доходить висновку, що порушення виконавцем строку винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, передбаченого частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ та пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, не може бути підставою для її скасування.

Суд оцінює критично довід позивача щодо подвійного стягнення сум винагород державному та приватному виконавцю по виконанню одного й того самого виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року, оскільки оскаржувана у цій справі постанова про стягнення виконавчого збору винесена відповідачем 18 грудня 2018 року, тоді як приватним виконавцем Скрипником В.Л. прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди лише 20 грудня 2018 року /а.с.14/, а відтак дії приватного виконавця не можуть бути підставою для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, яка була винесена раніше.

Також суд відхиляє як безпідставний довід позивача про належне обрахування розміру виконавчого збору як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, виходячи з наступного.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, редакція частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, діяла до 28 серпня 2018 року.

Поряд з цим, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

При цьому суд критично оцінює посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2640/3203/18 відносно того, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, з огляду на те, що у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду здійснювала аналіз частини другої статті 27 Закону №1404-ХІІІ в редакції до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, в той час як на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору Закон №1404-VIII у редакції Закону від 03 липня 2018 року №2475-VIII передбачав, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Подібні правові висновки у подібних спірних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі №160/7321/19.

Також суд відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, оскільки у такій справі Верховний Суд зробив відповідні висновки з огляду на те, що державний виконавець у тих правовідносинах не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі, тоді як у справі, що наразі розглядається судом, державним виконавцем протягом періоду з 21 липня 2016 року по 13 грудня 2018 року у межах виконавчого провадження ВП №51726753 вчинялися дії з примусового виконання виконавчого листа №755/18537/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року, зокрема вчинялися дії щодо розшуку майна та коштів боржника шляхом направлення запитів, пошуку по державним реєстрам, виходу виконавця за місцем проживання боржника та винесення постанови про арешт коштів боржника /а.с. 94-101/.

Інші доводи позивача, що викладені у позовній заяві, не спростовують вищевикладених висновків суду у цій справі.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 18 грудня 2018 року у ВП №51726753 та скасування такої постанови.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити.

Відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (пров. Стешенка, буд. 6, м. Полтава, Полтавська область, 36023, ідентифікаційний код 34963066) про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Н.І. Слободянюк