Справа № 320/4463/21
Суддя: Файчак В.О.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 серпня 2021 року 320/4463/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Файчак В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області , про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

15.04.2021 до Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Баришівської селищної ради Броварського району Київської області № 50 від 19.02.2021 «Про відмову ОСОБА_1 , в погодженні зовнішніх меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 ».

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що ані Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376), ані Закон України «Про землеустрій», ані Земельний кодекс України не визначають чіткого алгоритму дій при відмові суміжних землекористувачів (власників) земельних ділянок від підпису акту прийому-передачі межових знаків на зберігання. При цьому, як зазначає позивач, в листі Державного агентства земельних ресурсів від 26.10.2012 № 17616/27/К3313-12 міститься роз`яснення, що у разі відмови суміжного землекористувача підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, між сусідніми землекористувачами за умовами частини 3 статті 158 Земельного кодексу України виникає земельний спір, який у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування. При цьому, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, спір вирішується судом згідно частини 5 статті 158 Земельного кодексу України. При цьому, позивач зазначає, що відмова Київської обласної прокуратури (суміжний землекористувач) полягає виключно в тому, що дійсно з 1967 року у них на балансі перебуває приміщення прокуратури площею 65,95 кв.м. по АДРЕСА_2 , але на дане приміщення відсутні будь-які документи, а тому на даний час не є можливим погодження акту-приймання передачі межових знаків. Та з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц, вважає відмову в погодженні меж та оскаржуване рішення протиправним.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано від відповідача належним чином завірені копії документів та матеріалів, які були підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Разом з тим, судом запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Частинами 5 та 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

25.05.2021 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на бланку виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області за підписом секретаря селищної ради, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що рішення № 50 від 19.02.2021 «Про відмову ОСОБА_1 , в погодженні зовнішніх меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 » було прийнято власне виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, а тому заявлені позивачем вимоги до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області є безпідставними. При цьому, відповідач зазначає, що при прийнятті спірного рішення позивачу було роз`яснено, що виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області не вирішує спори, де стороною виступає саме юридична особа. Також вказано, що всі земельні ділянки, які знаходяться під об`єктами державної власності, належать до цих об`єктів, а тому погоджувати межі спірної земельної ділянки повинна Київська обласна прокуратура. З огляду на це, просить повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Відповідь на відзив Баришівської селищної ради Броварського району Київської області до Київського окружного адміністративного суду не надходила.

27.05.2021 до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнююча позовна заява, в якій він просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (далі - відповідач 2) № 50 від 19 лютого 2021 року «Про відмову ОСОБА_1 , в погодженні зовнішніх меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 »;

- зобов`язати Баришівську селищну раду Броварського району Київської області (далі - відповідач 1) вчинити дії щодо встановлення і погодження меж зазначеної земельної ділянки в натурі на місцевості шляхом підписання Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, для будівництва індивідуальних гаражів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року залучено до участі у справі як співвідповідача виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (вул. Центральна 27, смт. Баришівка, Київська область, 07501).

Запропоновано виконавчому комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив на позовну заяву.

17.06.2021 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області за підписом заступника селищного голови, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що Комісією по розгляду земельних спорів позивачу було роз`яснено, що до компетенції виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області не відноситься розгляд спорів за участю юридичної особи, оскільки в силу частини 3 статті 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Щодо відсутності у прокуратури Баришівського району правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області в своєму відзиві зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Разом з тим, частиною 2 статті 117 Земельного кодексу України встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Оскільки приміщення по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Київської обласної прокуратури, то й зазначена земельна ділянка, на думку виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської, закріплена саме за цим приміщенням.

Крім того, як вбачається з пункту 3 Протоколу № 1 засідання Комісії з вирішення земельних спорів від 02.02.2021, у зв`язку з тим, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян і погодження меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні юридичних осіб не належить до компетенції органів місцевого самоврядування. У зв`язку з цим, Комісією з вирішення земельних спорів вирішено відмовити ОСОБА_1 в погодженні акту прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів, розташованої в АДРЕСА_1 . Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду для погодження акта прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів, розташованої в АДРЕСА_1 .

З огляду на це, виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області просить повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Відповідь на відзив виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області до Київського окружного адміністративного суду не надходила.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Баришівської селищної ради Броварського району Київської області «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва індивідуальних гаражів» від 20.09.2019 № 641-16-07 за заявою ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,0024 га в АДРЕСА_1 , як учаснику АТО.

За результатом звернення позивача щодо виготовлення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва індивідуальних гаражів, розташованої по АДРЕСА_1 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки (далі - проект землеустрою).

У проекті землеустрою міститься рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради «Про зміну поштової адреси земельної ділянки під будівництво гаражу, що належить громадянину ОСОБА_1 , по АДРЕСА_2 » від 17.03.2020 № 101.1, яким вирішено змінити поштову адресу земельній ділянці під будівництво гаражу (земельна ділянка площею 0,0019 га., кадастровий номер відсутній), що належить гр. ОСОБА_1 - на АДРЕСА_1 (в зв`язку з наявними зареєстрованими збігами в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, колишня адреса АДРЕСА_1 ).

Згідно з кадастровим планом земельної ділянки (кадастровий номер :01:129), наявним в матеріалах проекту землеустрою: категорія земель - землі житлової та громадської забудови (200); опис суміжних землевласників та землекористувачів: від А до Б - гр. ОСОБА_3 , від Б до В - землі загального користування, від В до А Баришівський відділ Бориспільської місцевої прокуратури Київської області.

Також складена виконавцем схема перенесення в натуру (на місцевість) поворотних точок меж земельної ділянки.

Наявний у матеріалах проекту землеустрою Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання без дати містить такі дані: «ми, що нижче підписалися: 1. Інженер-геодезист ФОП « ОСОБА_4 », 2. Гр. ОСОБА_1 у присутності власників суміжних земельних ділянок: гр. ОСОБА_3 , Баришівський відділ Бориспільської місцевої прокуратури Київської області склали цей акт…».

Водночас, в уточнюючий позовній заяві позивач вказує, що виконавець виготовила проект землеустрою та надала позивачу на підпис акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, для будівництва індивідуальних гаражів за вказаною вище адресою. З акту прийому-передачі межових знаків позивач дізнався, що суміжним землевласником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є Баришівський відділ Бориспільської місцевої прокуратури Київської області.

З метою підписання акту прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів, розташованої в АДРЕСА_1 , позивач звернувся до Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області із відповідним запитом.

При цьому, позивач посилається на положення пункт 3.12 Інструкції № 376, яким встановлено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Суд звертає увагу, що вказані вище вимоги Інструкції № 376 виконані не були.

У своєму листі від 24.11.2020 № 34-38 вих-20 Баришівський відділ Бориспільської місцевої прокуратури Київської області повідомив про свою відмову у підписанні акту прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів, розташованої в АДРЕСА_1 , мотивуючи це тим, що на балансі Київської обласної прокуратури з 1967 року перебуває будівля прокуратури Баришівського району площею 65,95 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, відповідні правовстановлюючі документи на вказану будівлю у прокуратурі Баришівського району відсутні.

Отримавши відмову, позивач звернувся до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області із заявою про комісійне погодження зовнішніх меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 .

Вказана заява була розглянута на засіданні комісії з вирішення земельних спорів 02.02.2021 за участю ОСОБА_1 на підставі положень статті 158 Земельного кодексу України, а саме: із зазначенням, що органи місцевого самоврядування вирішують у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, а тому погодження меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні юридичних осіб, не належить до компетенції органів місцевого самоврядування, було прийнято рішення одноголосно: відмовити ОСОБА_1 в погодженні акту прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0019 га в АДРЕСА_1 ; рекомендувати ОСОБА_1 звернутися до суду для погодження акта прийому-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів, розташовану в АДРЕСА_1 .

Враховуючи рекомендації узгоджувальної комісії з вирішення земельних спорів, виконавчий комітет Баришівської селищної ради відповідно до статей 12, 158, 159 Земельного кодексу України розглянув вказану вище заяву ОСОБА_1 та прийняв рішення № 50 від 19.02.2021 «Про відмову ОСОБА_1 , в погодженні зовнішніх меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 ». Підставою для прийняття такого рішення стало те, що органи місцевого самоврядування вирішують у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, а тому погодження меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні юридичних осіб, не належить до компетенції органів місцевого самоврядування.

Вважаючи протиправним рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області за № 50 від 19.02.2021 «Про відмову ОСОБА_1 в погодженні зовнішніх меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 », позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Щодо позовних вимог до Баришівської селищної ради про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: підписати Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, позивачем не зазначено в чому полягає протиправність дій, бездіяльності або рішень цього суб`єкта владних повноважень.

Водночас, відповідно до статей 5 та 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» селищна рада та виконавчий комітет селищної ради входять до системи місцевого самоврядування, є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Позивач посилається на положення статей 12, 122, 123 Земельного кодексу України та статті 19 Закону України «Про землеустрій», які регламентують повноважень щодо розпорядження землями територіальних громад та порядку вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності.

При цьому, дозвіл на розробку проекту землеустрою позивачу надано, а про його затвердження та передачу земельної ділянки у власність цей проект на сесію ради не подавався, тому питання правомірності дій або рішень ради при здійсненні владних управлінських функцій не є предметом розгляду даної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 цієї статті визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктами 2 та 7 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі № 520/13190/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 19.02.2020 у справі № 1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла наступних висновків:

"До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів."

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не враховувати запропонований підхід під час вирішення цієї справи.

До повноважень ради належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом (пункт 5 частини 1статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин.

Так, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами (…) здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до частини 1 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами є складовою частиною кадастрової зйомки, тобто комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, наряду, зокрема, з геодезичним встановленням меж земельної ділянки; виготовленням кадастрового плану. Та відноситься до Державного земельного кадастру, призначенням якого є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (стаття 194 цього Кодексу).

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією № 376.

Згідно з пунктом 1.2. цієї Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (пункт 2.3. Інструкції № 376).

Пунктом 3.14 Інструкції № 376 встановлено, що передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що суть спірних правовідносин у даній справі зводиться до бажання позивача усунути перешкоди, які на його думку існують, в проведенні робіт, виконуваних для визначення меж земельної ділянки, яке було порушено незаконним, на його думку, рішенням відповідача 2. Хоча земельний спір має місце між позивачем та суміжним землевласником.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 158 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Надалі Законом № 1423-IX від 28.04.2021 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, виключений з числа органів, які уповноважені вирішувати земельні спори.

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування, прийняте відповідно до частин 3, 4 статті 158 ЗК України, не є остаточним і може бути переглянуте у суді. Саме про перегляд заяви про погодження зовнішніх меж земельної ділянки заявлений адміністративний позов у даній справі.

Проте, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 19 ЦПК встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Оцінюючи доводи сторін, суд доходить висновку, що фактичною підставою звернення до суду стали протиправне, на думку позивача, рішення відповідача 2 відносно нього, які полягають у відмові в погодженні зовнішніх меж земельної ділянки, у зв`язку з тим, що суміжний землекористувач (Київська обласна прокуратура) земельної ділянки в АДРЕСА_1 відмовив в погодженні акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, тобто наявних земельний спір, вирішення якого не відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування.

За таких обставин, варто зазначити, що позивачем оскаржується результат розгляду його заяви на підставі частини 5 статті 158 Земельного кодексу України, тобто сам земельний спір, проте не з підстав недотримання суб`єктом владних повноважень процедури розгляду його заяви, а суто з підстав існування такої відмови суміжного землекористувача та його мотивів.

З огляду на викладене, предметом цього спору є поновлення цивільних прав позивача у сфері земельних відносин.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави вважати, що цей спір про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради спрямований на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин, а тому має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

За результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що спір у частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 щодо відмови в погодженні меж земельної ділянки, а також зобов`язання відповідача 1 з не зазначених підстав вчинити дії щодо встановлення і погодження меж земельної ділянки в натурі на місцевості шляхом підписання акту, не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки не відноситься до сфери публічно-владних управлінських функцій відповідачів, а спрямований на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин, а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Близькі за змістом висновки щодо юрисдикції суду у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 345/2256/15-а, від 3 квітня 2019 року у справі № 569/5402/16-а.

Суд також звертає увагу, що відповідно до положень статті 50 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV "Про землеустрій" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та подання позовної заяви), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки).

В свою чергу, відповідно до цієї статті в редакції Закону № 1423-IX від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає: а) пояснювальну записку; б) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); в) розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); г) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) кадастровий план земельної ділянки.

Таким чином, вимога закону щодо обов`язковості включення до проекту землеустрою акту приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки) на момент прийняття даної ухвали відсутня.

З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що за змістом позовної заяви позовна вимога до відповідача 1 є похідною від позовної вимоги до відповідача 2, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі.

Згідно зі пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В силу положень частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір», доказів сплати інших судових витрат суду не надано, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження у справі № 320/4463/21 за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

3. Копію ухвали направити (надіслати) особам, які беруть участь у справі. .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Файчак В.О.