Справа № 280/2481/21
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 липня 2021 року (12год. 31 хв.)Справа № 280/2481/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Козинець А.А.,

представників сторін:

позивача- Кацюба М.В.,

відповідача 1 -Усатенко Д.І.,

третя особа - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, )

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Офіс Генерального прокурора (далі - третя особа), в якій позивач просить суд (з урахуванням уточнень від 09.07.2021):

стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №808/7862/14 за період з 14.11.2019 по 24.01.2021 у сумі 785 454 грн. (сімсот вісімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні);

зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 з 25.01.2021 року заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток), виходячи з розміру окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період;

стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 854, 54 грн. (сім тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривні п`ятдесят чотири копійки).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року по справі №808/7862/14 в частині поновлення позивача в органах прокуратури було допущено до негайного виконання, підлягала виконанню незалежно від наявності або відсутності скарги на вказане рішення суду. Фактично рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано лише 25.01.2021. Середній заробіток за період невиконання рішення, в порушення вимог статті 236 Кодексу законів про працю України виплачено не було, тому вважає дії відповідача протиправними. Крім того, зазначає, що з 25.01.2021 його посадовий оклад нараховувався не в розмірі, встановленому ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. В подальшому, положення, на підставі яких нараховувався посадовий оклад, були визнані неконституційними, у зв`язку з чим позивач вважає, що прокуратурою не виплачено йому частину заробітної плати, що свідчить про протиправність дій відповідача. Просить позов задовольнити.

Від відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема зазначив, що посадовий оклад позивача визначається відповідно до Постанови КМ України №505. По теперішній час заробітна плата прокурорів місцевих прокуратур визначається на підставі п. 3 розділ II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ). Вказаною нормою передбачено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури... На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Наведена норма є чинною, неконституційною не визнавалася, підстави її не застосовувати відсутні. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від третьої особи подано відзив на позовну заяву в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказала, що органи прокуратури України не мали правових підстав для виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці в розмірах інших, ніж встановлено КМУ. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27.04.2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 27.04.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 18.05.2021 року.

18.05.2021 Ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 08.06.2021.

08.06.2021 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 20.07.2021.

20.07.2021 від учасників справи подані клопотання про перехід до розгляду справи по суті в той же день.

20.07.2021 в судовому засідання оголошена перерва до 27.07.2021.

27.01.2021 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року по справі №808/7862/14 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 1450к від 23.10.2014 про звільнення позивача з посади заступника прокурора Запорізької області; поновлено позивача на посаді заступника прокурора Запорізької області з 24.10.2014, стягнуто з Прокуратури Запорізької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2014 в сумі 1 099 680,00 грн., а в іншій частині позову відмовлено.

Рішенням суду допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника прокурора Запорізької області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року по справі №808/7862/14 рішення Запорізького окружного адміністративного суду залишено без змін.

Наказом Генерального прокурора № 23к від 25.01.2021 позивача на виконання рішення суду поновлено на посаді заступника прокурора Запорізької області.

Відповідно до довідки Прокуратури Запорізької області №21-567 вих-261 від 02.06.2021 визначено, що за вересень 2014 року нараховано 18270,00 грн. : на 21 робочий день = 870 грн. середньоденна заробітна плата. У серпні 2014 року позивач перебував у відпустці. Таким чином, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення складало 870,00 грн.

Спір у справі, що розглядається виник з приводу наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду у справі № 808/7862/14 за період з 14.11.2019 (Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року по справі №808/7862/14) по 24.01.2021 (Наказ Генерального прокурора № 23к від 25.01.2021 про поновлення на посаді) та нарахування та виплати недотриманої частини заробітної плати відповідно до ст.81 Закону України « Про прокуратуру».

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду у справі № 808/7862/14 за період з 14.11.2019 по 24.01.2021.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналізуючи неодноразово положення зазначеної статті 236 КЗпП (зокрема, у постановах від 02 жовтня 2019 року в справі №823/1507/18, 24 грудня 2020 року в справі №807/2434/15, від в справі №1340/4393/18 ) Верховний Суд зазначив таке.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам, викладеним, зокрема, у постанові Верховного Суду від 5 березня 2020 року у справі № 280/360/19.

Ураховуючи ту обставину, що Рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №808/7862/14 прийнято 13.11.2019 року та в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, однак лише 25.01.2021 Наказом Генерального прокурора № 23к позивача було поновлено на посаді, відповідно суд погоджується, що період затримки виконання рішення суду з 14.11.2019 по 22.01.2021 (23.0.2021 та 24.01. 2021 вихідні дні).

Доречними є аргументи позивача, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян. А виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок №100) та застосовується, зокрема випадку вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду (підпункт "з" пункту 1).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100 (…) у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Тобто середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи до звільнення, що спростовує розрахунок позивача за період з 27.03.2020 по 22.01.2021, з огляду на те, що в зазначений період позивач не працював, а відповідно проводити розрахунок виходячи з виплат не за останні два календарні місяці роботи є порушенням Порядку №100.

Зокрема суд зауважує, що під час проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, слід застосовувати редакцію Порядку №100 яка чинна саме на день проведення розрахунку, а так як п.10 зазначеного Порядку виключено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 N 1213, відповідно коефіцієнт підвищення, судом не застосовується.

Як вже зазначалося вище, відповідно до довідки Прокуратури Запорізької області №21-567 вих-261 від 02.06.2021 середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення складало 870,00 грн.

Таким чином враховуючи наведене вище, період затримки виконання рішення суду з 14.11.2019 по 22.01.2021, що складає 298 робочих днів* 870 грн.= 259 260 грн. (це середній заробіток за час затримки виконання рішення суду)

Так як суд вважає правомірною вимогу позивача стосовно стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, тому суд вважає за необхідне зазначити, що так як середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а роботодавцем в даному випадку є відповідач, так як відповідно до п.3 ч.1ст.9 Закону України « Про прокуратуру» Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом, а призначення на адміністративну посаду, не свідчить про те, що позивач проходить службу в Офісі Генерального прокурора. Таки чином, суд вважає, що роботодавцем в даному випадку є саме Запорізька обласна прокуратура.

Суд також не погоджується з розрахунком позивача, який грунтується на тому, що середньоденну заробітну плату, а відповідно і середній заробіток за затримку виконання рішення суду працівника прокуратури за період з 27.03.2020 по 22.01.2021 слід розраховувати відповідно до Конституції України, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України "Про оплату праці", враховуючи рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, з огляду на наступне.

Щодо розрахунку позивачем середнього заробітку за затримку виконання рішення суду відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та протиправності виплати з 25.01.2021 відповідачем позивачу заробітної плати відповідно до постанови КМУ № 505, суд зазначає наступне.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру", який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.9 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»).

За приписами статті 89 Закону України «Про прокуратуру» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Згідно статті 90 вказаного Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до статті 13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Пунктами 1, 2, 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів. <…>, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці.

Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пункт 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України №79-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрали чинності з 01 січня 2015 року) встановлював, що норми і положення статті 81, частин 16-18 статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Такої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 14.03.2018 у справі №825/575/16, від 21.03.2018 у справі №817/548/16, від 31.01.2018 у справі №810/1304/16 та від 26.04.2019 у справі №802/634/16-а.

Судом встановлено, що у спірний період посадовий оклад позивача нараховувався не у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, проти даного факту сторони не заперечували. Даний факт підтверджується і довідкою від 07.07.2021 №21-637вих-21 про виплату заробітної плати позивачу з 25.01.2021 по 08.06.2021.

Між тим, Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» 19.09.2019 № 113-IX, який набрав чинності 25 вересня 2019 року та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини 3, 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» викладена у такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.»

З 25 вересня 2019 року положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Пункт 7 цього Закону говорить, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Доказів того, що позивач успішно пройшов атестацію та має право бути переведеним на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, а відповідно і на розрахунок заробітної плати відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру», суду надано не було.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 23 грудня 2019 року № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02 січня 2020 року.

Наказом Офісу генерального прокурора № 414 від 08 вересня 2020 року визначено днем початку роботи обласних прокуратур 11 вересня 2020 року.

Таким чином, дія статті 81 Закону України «Про прокуратуру», в частині визначення розміру посадового окладу з розрахунку до прожиткового мінімуму, можливо бути застосована до позивача виключно в разі успішного проходження ним атестації та переведення до обласної прокуратури, що в даному випадку відсутнє, а тому оплата праці позивача з 25.01.2021 правомірно здійснюється відповідачем, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, суд зауважує, що положення до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX неконституційними не визнавались, а тому правомірно застосовані відповідачем.

Враховуючи наведене, суд відхиляє розрахунок позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Крім того, суд зауважує, що в позовні вимоги «виплачувати заробітну плату» не можуть підлягати задоволенню ще і з тих підстав, що суд не може розглядати позовні вимоги без порушення прав та інтересів позивача, тобто по суті позивач просить в подальшому йому виплачувати заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", що не відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стосовно застосування правової позиції Ради прокурорів України від 04.06.2020, суд зазначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.7 КАС України). Правова позиція не є законом, а тому правових підстав вирішувати справу відповідно до правової позиції Ради прокурорів України у суду не має.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) - задовольнити частково.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №808/7862/14 за період з 14.11.2019 по 22.01.2021 у сумі 259 260,00 грн. (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2592,60 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 03.08.2021.

Суддя О.В. Конишева