Справа № 300/2376/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р. справа № 300/2376/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан ІФ» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказу №1290 від 26.10.2020, податкових повідомлень-рішень від 29.12.2020 за №008174/0706 та за №008179/0706, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сапсан ІФ» (далі - позивач, ТзОВ «Сапсан ІФ») звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказу №1290 від 26.10.2020, податкових повідомлень-рішень від 29.12.2020 за №008174/0706 та за №008179/0706.

Позов мотивовано тим, що відповідачем проведено контрольний захід без дотримання вимог процедури, визначеної статтями 80, 81 Податкового кодексу України та, як наслідок, податкові повідомлення-рішення від 29.12.2020 за №008174/0706 та за №008179/0706 винесені із порушенням норм матеріального права, є нечинними та підлягають скасуванню. Так, представник позивача відмічає, що змістовна конструкція пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки недостатньо вказати номер пункту і статті Податкового кодексу України, а необхідне зазначення конкретно визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки. При цьому, платнику вручена копія наказу від 26.10.2020 за №1291, однак для суб`єкта господарювання залишається невідомим період який охоплюється перевіркою, оскільки ні в направленні, ні в самому акті фактичної перевірки даний період не відображений. Щодо суті самих порушень, позивачем вказано, що ТзОВ «Сапсан ІФ» у своїй господарській діяльності для обліку розрахункових операцій використовує РРО, який відповідає вимогам статті 12 Закону №265/95. Звітні документи РРО, а саме Z-звіт (фіскальний звітний чек) містять відомості, зокрема, про фактичні залишки пального у літрах, кожного найменування у кожному з розхідних резервуарів. При цьому, визначальним для встановлення факту реалізації необлікованих товарно-матеріальних цінностей є встановлення розбіжностей між даними обліку суб`єкта господарювання та фактичними залишками товарно-матеріальних цінностей на АЗС, чого представниками контролюючого органу зроблено не було. Щодо такого порушення як відсутність витратомірів/рівнемірів на АЗС, яке було встановлено відповідачем під час перевірки, позивачем відмічено, що рівнеміри передані на ремонт у зв`язку із їх виходом із ладу, про що під час здійснення перевірки зазначено представником ТзОВ «Сапсан ІФ» посадовим особам ГУ ДПС в Івано-Франківській області, однак фіскальним органом вказаний факт при винесенні оскаржених повідомлень рішень не враховано.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 31.05.2021 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

22.06.2021 представник відповідача подав суду відзив на позов, згідно якого заперечив проти задоволення позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити. У відзиві представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позову, та зазначив, що для встановлення правомірності чи протиправності проведення спірної перевірки визначальними є обставини щодо пред`явлення, направлення або надіслання платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення, копії наказу та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. При цьому, у направленнях від 26.10.2020 за №129 та №130 міститься запис: «Мені, ОСОБА_1 , оператор АЗС, пред`явлено службове посвідчення та направлення на проведення перевірки, вручено копію наказу від 26.10.2020 за №1290, дата, час - 26.10.2020, 15 год. 24 хв.», що свідчить про те, що контролюючим органом дотримано вимоги ПК України щодо умов допуску до проведення фактичної перевірки.

По суті виявлених порушень представник податкового органу відзначив, що на АЗС не зберігається (відсутній) та не пред`явлений під час перевірки другий примірник змінного звіту АЗС за формою №17-НП. Вартість товарів, які не обліковані у встановленому порядку, становить 312 380,62 гри., чим порушено пункт 12 статті 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995. Таким чином, в силу приписів статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у спірних правовідносинах до позивача підлягає застосуванню фінансова санкція у розмірі 624 761,24 грн., виходячи із подвійної вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації. Крім того, відповідачем відмічено, що при проведенні фактичної перевірки встановлено: не обладнання (відсутність) рівнемірів-лічильників рівня пального на введених в експлуатацію резервуарах в кількості три штуки; відсутність реєстрації (або відсутність повірок витратомірів-лічильників) в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників на місці відпуску пального наливом з акцизного складу в кількості дві штуки. Таким чином, сума податкового повідомлення-рішення №003088/0706 складає 100 000,00 грн., по 20 000 грн. за не обладнання (відсутність) рівнеміра-лічильника рівня пального - 3 шт. та за відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників - 2 шт. (а.с. 30-38).

29.06.2021 представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що у оскарженому наказі відображено загальні посилання на наявність певної інформації, яка слугувала підставою для здійснення заходу контролю, інформації про яку платнику не відомо. Крім того, як зазначено у пункті 1 статті 81 ПК України, обов`язковим реквізитом для наказу є зазначення періоду, який охоплюється контрольним заходом, що власне є відсутнім у даному випадку. Також позивач наголошує, що звіт форми 17-НП складається за фактом закритої зміни особою, яка відповідальна за здійснення розрахункових операцій та приймання товару на АЗС. Так, зміна на АЗС триває з 08:00 до 22:00, що унеможливлює створення змінного звіту форми 17-НП на протязі всієї зміни до її завершення, а тому змінний звіт форми 17-НП не міг бути наданий до перевірки, оскільки складається по завершенню зміни. В той же час, перевіркою безпідставно та протиправно сформовано висновок щодо необлікованого у встановленому законом порядку пального на суму - 312 380,62 грн., виключно у зв`язку з ненаданням змінного звіту пального станом на 16 год. 24 хв. 26.10.2020. Водночас, звернуто увагу на те, що для визначення обставини реалізації необлікованого товару мала бути встановлена розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС, чого податковим органом зроблено не було; жодних вимірювань чи обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів відповідачем на АЗС не проводилось і, як наслідок, жодних відхилень наявних на АЗС нафтопродуктів не виявлялось. Отже, на переконання позивача, висновок про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР не підтверджений жодними доказами та є безпідставним.

Щодо встановлення рівнемірів, позивач зазначає, що відповідно до договору №Д0265-20 від 20.10.2020 платником було придбано ряд рівнемірів моделі УУС-01 (3 РГС). Наказом директора ТзОВ «Сапсан ІФ» за №28 від 21.10.2020 введено їх в експлуатацію на АЗС №3 (м. Івано-Франківськ, вулиця Юності, 66Б). В подальшому, при отриманні даних рівнемірів була встановлена необхідність щодо їх калібрування задля точності показів вимірювання, у зв`язку з чим, наказом директора ТзОВ «Сапсан ІФ» за №10/20 від 23.10.2020 встановлено спеціальний режим (спосіб) вимірювання рівня палива на АЗС до моменту встановлення рівнемірів після калібрування. Вказані рівнеміри були повернуті позивачу після калібрування 05.11.2020, тобто в межах 20 денного періоду. Вказане, на думку представника позивача, підтверджує правомірність дій позивача, спрямованих на правомірну експлуатацію резервуарів за умов тимчасової відсутності рівнемірів. Крім того, позивачем вказано, що ТзОВ «Сапсан ІФ» щоденно подавались до контролюючого органу довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу та залишку пального, що підтверджує наявність рівнемірів за адресою реалізації пального, оскільки без рівнемірів визначити фактичні залишки пального у резервуарі, за умови наявності восьми резервуарів практично неможливо (а.с. 55-64).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сапсан ІФ» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.03.2016 зареєстроване в якості юридичної особи (а.с. 121).

Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області згідно статі 80 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 26.10.2020 за №1290 (а.с. 9) проведено фактичну перевірку АЗС, що належить ТзОВ «Сапсан ІФ», розташованої за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 66/Б, за результатами якої-складено акт від 04.11.2020 за №285/09/15/РРО/40312525 (а.с. 10-13).

Вказаним актом зроблено висновки про порушення позивачем вимог чинного законодавства:

- неведення ТзОВ «САПСАН ІФ» у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на загальну суму 312 380,62 грн., чим порушено пункт 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пунктів 10.2.10, 10.3.1.3, 10.4.3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 за №281/171/578/155;

- необладнання рівнемірами-лічильниками рівня пального трьох резервуарів, чим порушено пункт 230.1.2 статті 230 ПК України.

- відсутність реєстрації в ЄДР двох витратомірів-лічильників на місці відпуску пального, чим порушено пункт 230.1.2. статті 230 ПК України.

За розглядом матеріалів перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області 29.12.2020 винесено податкові повідомлення-рішення:

- №008174/0706, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 100 000,00 грн. за порушення підпункту 230.1.2. пункту 230.1 статті 230 ПК України (а.с. 14);

- №008179/0706, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 624 761,24 грн. за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 1 статті 2, пункту 6 статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (а.с. 15).

15.04.2021 Державною податковою службою України за результатами розгляду скарги платника податків рішенням про результати розгляду скарги №8583/6/99-00-06-03-02-06 залишено без змін податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 29.12.2020 за №008174/0706 та за №008179/0706, а скаргу - без задоволення (а.с. 16-20).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, а також із наказом №1290 від 26.10.2020 про проведення перевірки, позивач звернувся за захистом своїх прав в суд.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 за №2755-VI.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;

Відповідно до вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У пункті 80.1 статті 80 ПК України зазначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно пункту 2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Однак, змістовна конструкція пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Таким чином, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання на положення Податкового кодексу України, а зазначення конкретно визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справах №820/4894/18 від 04.12.2018, №820/4891/18 від 18.12.2018, №820/4895/18 від 18.12.2018, №820/4893/18 від 05.03.2019 №1440/2045/18 від 11.06.2019.

Так, згідно пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності умов, серед яких є наявність визначених законом підстав для її проведення.

Суд, дослідивши спірний наказ, констатує, що в оскарженому наказі вказано загальні посилання на наявність певної інформації, яка слугувала підставою для здійснення заходу контролю. Так, у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

При вирішенні справи суду першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 08.09.2020 по справі №640/21536/19 та від 18.12.2018 по справі № 820/4895/18.

Крім того, у спірному наказі №1290 від 26.10.2020 не вказано періоду, який охоплюється перевіркою. Відомості про охоплений період відсутні також в направленнях та в самому акті фактичної перевірки.

Щодо доводів відповідача про те, що правомірність наказу №1290 від 26.10.2020 та проведення фактичної перевірки підтверджується допуском уповноваженої особи ТзОВ «Сапсан ІФ» до здійснення перевірки, суд зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України та сформульована судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність спірного наказу №1290 від 26.10.2020, та як наслідок, контрольний захід проведено протиправно, без дотримання чіткої процедури визначеної статтями 80, 81 ПК України.

Щодо виявлених податковим органом порушень податкового законодавства, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлені Законом України від 06.07.1995 за №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95). Дія даного закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

У відповідності до пункту 12 статті 3 Закону №265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до статті 20 Закону №265/95, до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Так, відповідно до проведеної фактичної перевірки позивача, контролюючий орган дійшов висновку про неналежне ведення обліку нафтопродуктів у зв`язку з неподанням до перевірки змінних звітів №17-НП.

З метою встановлення єдиного порядку організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 за №281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція №281).

Згідно з пунктом 1 Інструкції №281, ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Підпунктом 4.2.5.1 Інструкції №281 передбачено, що об`ємним методом вимірюється лише об`єм нафтопродукту. Для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються ПРК (паливо роздавальні колонки), що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози.

Відповідно до підпункту 4.2.5.6 Інструкції №281, обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку ПРК за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1% від об`єму відпущених пального або олив.

Згідно підпункту 5.4.1 Інструкції №281, з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об`єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об`єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт) (далі - ТТН), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град. С відповідно до ГОСТ 3900.

Підпунктом 10.2.10 Інструкції №281 передбачено, що на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Згідно підпунктом 10.3.1.1 Інструкції №281, розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО (реєстратор розрахункових операцій), які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1315 (1315-2002-п) від 29.08.2002.

Відповідно до підпункту 10.3.1.3 Інструкції №281, облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

Підпунктом 10.4.1 Інструкції №281 передбачено, що на АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС № 17-НП.

Згідно з підпунктом 16.1 Інструкції №281, матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою № 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Відповідно до підпункту 16.2 Інструкції №281, бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі № 17-НП, та надходження готівки.

Отже, виходячи із приписів вказаних правових норм, можна зробити висновок, що усі нафтопродукти, які поступають на АЗС для продажу, у відповідній кількості заносяться до РРО, який і здійснює облік зазначених товарно-матеріальних цінностей.

Судом встановлено, що позивачем у своїй господарській діяльності для обліку розрахункових операцій використовується РРО, який відповідає вимогам статті 12 Закону №265/95. Звітні документи РРО, а саме Z-звіт (фіскальний звітний чек) містять відомості, зокрема, про фактичні залишки пального у літрах, кожного найменування у кожному з розхідних резервуарів.

Визначальним для встановлення факту реалізації необлікованих товарно-матеріальних цінностей є встановлення розбіжностей між даними обліку суб`єкта господарювання та фактичними залишками товарно-матеріальних цінностей на АЗС, чого представниками відповідача зроблено не було.

Крім того, суд зазначає, що звіт форми №17-НП був відсутній при перевірці 26.10.2020 о 15 год. 24 хв., оскільки змінний звіт форми №17-НП має бути складено після закінчення зміни, що не давало контролюючому органу підстав робити висновок про те, що такий звіт під час перевірки станом на 24.12.2019 був відсутній, оскільки перевірка проводилася посеред зміни.

Крім того, суд погоджується із позивачем, що для визначення обставини реалізації необлікованого товару мала бути встановлена розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС, оскільки єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Аналогічна позиція викладена і, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №809/597/16 та від 12.03.2020 у справі №823/1917/16.

Як зазначено в акті перевірки від 04.11.2020, працівники податкового органу, виявивши відсутність змінних звітів оператора за формою №17-НП та зробивши на цій підставі висновок про порушення порядку ведення обліку товарів за місцем їх продажу і зберігання, застосували до позивача штрафні санкції за здійснення реалізації товарів в розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, обрахованої, виходячи із даних Z-звіту РРО.

В той же час для визначення обставини реалізації необлікованого товару мала бути встановлена розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС.

Вказаний висновок викладено також в постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №809/597/16.

Аналіз матеріалів справи дає можливість суду дійти висновку, що податковим органом розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС не встановлювалась, жодних вимірювань чи обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів відповідачем на АЗС не проводилось і, як наслідок, жодних відхилень наявних на АЗС нафтопродуктів не виявлялось.

З огляду на викладене, висновок про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону №265/95 є безпідставним та не підтверджений жодними доказами.

Щодо порушення позивачем пункту 230.1.2 статті 230 ПК України, а саме необладнання рівнемірами-лічильниками рівня пального трьох резервуарів, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 6 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 за №891 (далі - Порядок №891), дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу (обсяг реалізованого та обсяг отриманого) пального, зазначені в підпункті 5 пункту 5 цього Порядку, формуються після проведення останньої операції з обігу пального за звітну добу, але не пізніше 23 години 59 хвилин такої доби, до початку проведення операцій з обігу пального за добу, що настає за звітною добою, та подаються до ДФС не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою. У разі виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра або витратоміра визначення даних про обсяги залишків пального та обсяги обігу пального здійснюється у мірах повної місткості, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства, та/або за допомогою рулетки та метроштока або переносного (портативного) рівнеміра-аналізатора, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства. Застосування такого способу вимірювання може здійснюватися не більше ніж 20 календарних днів підряд (для акцизних складів, що є місцями роздрібної торгівлі пальним, на які отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, - не більше ніж 15 календарних днів підряд) та не більше чотирьох разів протягом календарного року.

Суд встановив, що наказом директора ТзОВ «Сапсан ІФ» за №28 від 21.10.2020 введено в експлуатацію на АЗС №3 (м. Івано-Франківськ, вулиця Юності, 66Б) рівноміри-стабілізатори ультразвукові УУС-01 - 3 одиниці (а.с. 112).

Згідно акту прийому-передачі обладнання на ремонт (калібрування) №5 від 23.10.2020, ТзОВ «Сапсан ІФ» здало на ремонт (калібрування) рівноміри-стабілізатори ультразвукові УУС-01 (3 РГС) - 3 одиниці (а.с. 114).

Наказом директора ТзОВ «Сапсан ІФ» за №10/20 від 23.10.2020 встановлено спеціальний режим (спосіб) вимірювання рівня палива на АЗС до моменту встановлення рівнемірів після калібрування (а.с. 113).

Вищевказані рівнеміри повернуті позивачу після калібрування 05.11.2020 згідно акту №42 (а.с. 115).

Таким чином, суд вважає, що позивачем у відповідності до Порядку №891 вчинено ряд дій спрямованих на правомірну експлуатацію резервуарів за умов тимчасової відсутності рівнемірів, а тому висновки відповідача про необладнання рівнемірами-лічильниками рівня пального трьох резервуарів є безпідставні.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно довідок про зведені за добу підсумкові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального (а.с. 100-105), формуляру паливно-роздавальної колонки про повірку (а.с 106), позивачем використовувалось 2 (два) витратоміри-лічильники (паливо-роздавальні колонки, що виконують функції витратомірів-лічильників) дизельного палива та бензину марки А-95, які належним чином зареєстровані та пройшли повірку (позитивні результати повірки).

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність висновків відповідача в акті перевірки від 04.11.2020 та, як наслідок, протиправності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем не доказано правомірності оскаржених рішень та наказу, при цьому, судом на підставі належних та допустимих доказів встановлена їх протиправність, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на користь ТзОВ «Сапсан ІФ» сплачений судовий збір у розмірі 13 141,43 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №478 від 21.05.2021 (а.с. 1) та №479 від 21.05.2021 (а.с. 2).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан ІФ» (вул. Василя Симоненка, 33Б/40, м. Івано-Франківськ, 76018, ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними та скасування наказу №1290 від 26.10.2020, податкових повідомлень-рішень від 29.12.2020 за №008174/0706 та за №008179/0706 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 29.12.2020 за №008174/0706.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 29.12.2020 за №008179/0706.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №1290 від 26.10.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан ІФ» (вул. Василя Симоненка, 33Б/40, м. Івано-Франківськ, 76018, ) сплачений судовий збір у розмірі 13 141 (тринадцять тисяч сто сорок одна) грн. 43 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.