Справа № 140/5114/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року ЛуцькСправа № 140/5114/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А. Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» (далі ТОВ «Спецкомунтех», позивач) звернулося в суд із позовом до Поліської митниці Дермитслужби (далі Поліська митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, згідно з Актом від 17 грудня 2020 року №34/7.13-19/ «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Спецкомунтех» про класифікацію товару за МД від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332 за кодом як інший транспортний засіб для перевезення вантажів; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 грудня 2020 року №9, №9 та №9.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач придбав у ADF Polska S.C.D.Krupa J.Pelc (Польща) колісний транспортний засіб спеціального призначення сміттєвози, марки VOLVO, модель FL280 s/n, який було ввезено на митну територію України. При митному оформлені вищевказаного товару згідно МД №UA205090/2019/119332 позивачем заявлено митну вартість товару в сумі 568 674,54 грн. та сплачено митні платежі в сумі 28433,73 грн. за ставкою 5% та податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання в сумі 119 421,65 грн. На підставі митного оформлення документів, Волинською митницею 16 жовтня 2019 року завершено митне оформлення згідно МД №UA205090/2019/119332, товар випущено у вільний обіг. Однак відповідач надіслав на адресу позивача лист з повідомленням про те що згідно наказу відповідача призначена та буде проводитись документальна невиїзна перевірка дотримання законодавства України з питань митної справи ТОВ «Спецкомунтех» щодо правильності класифікації товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митною декларацією від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332. За результатами перевірки складено акт від 17 грудня 2020 року №34/7.13-19/, яким встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про митний тариф України при класифікації товару, ч.1 п.5 ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, в частині невірної класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 28433,72 грн.; вимог п.187.8 ст. 187, п.190.1 ст.190, ст.213, п.218.1 ст. 218, пп.215.3.5-2 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України в результаті чого заниженні податкові зобов`язання, які підлягають перерахуванню до Державного бюджету України, в розмірі: 255 356,57 грн. акцизний податок з ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції), транспортних засобів (крім мотоциклів і велосипедів); 56758,06 грн. податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів. На підставі вищевказаного акта перевірки Поліською митницею прийняті податкові повідомлення-рішення від 31 грудня 2020 року №9, №9 та №9.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними і такими що підлягають скасуванню через необгрунтовність зазначеного в акті перевірки висновку про невірну класифікацію товару згідно УКТЗЕД, задекларованого ТОВ «Спецкомунтех» за МД від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332, та відповідно висновків про заниження податкових зобов`язань при сплаті митних платежів.

На думку позивача, придбаний транспортний засіб VOLVO FL280 із вмонтованим сміттєвим пресом Norba GL 200 є транспортним засобом спеціального призначення, який призначений для первинного пакування твердих побутових відходів, шляхом пресування, а також обладнання, що призначено для очищення сміттєвих контейнерів для збору твердих побутових відходів, що відповідає записам у їх реєстраційних документах. Спеціальні робочі функції даного транспортного засобу - механічне завантаження, перевезення та розвантаження твердих побутових відходів відповідають вимогам інших нормативно-правових актів, які регламентують правовідносини у сфері поводження з відходами і є спеціальними нормативно-правовими актами.

Також, звертає увагу, що згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 25 травня 2020 року автомобіль VOLVO FL280 із встановленим обладнанням: сміттєвий прес NORBA RL200 (який є максимально подібним з автомобілем в даній справі) належить до колісних транспортних засобів спеціального призначення, а характеристики транспортного засобу відповідають товарному коду УКТЗЕД.

Ухвалою судді від 02 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти позовних вимог, оскільки під час здійснення процедур митного контролю «перевірка правильності класифікації та кодування товару» відповідачем встановлено, факт невірної класифікації ТОВ «Спецкомунтех» імпортованого товару при їх декларуванні, у зв`язку з чим занижено податкові зобов`язання зі сплати ввізного мита, акцизного податку з ввезених на територію України товарів, а також податку на додану вартість. Вищевикладена позиція щодо класифікації транспортних засобів для вивезення сміття узгоджується з листом Всесвітньої митної організації від 07 червня 2019 року №19NLO138-AI.

Представник відповідача вважає, що податкові повідомлення-рішення Поліської митниці від 31 грудня 2020 року №9, №9 та №9 є такими, що прийняті у повній відповідності до приписів чинного митного законодавства України, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Представником позивача 16 липня 2021 року подано до суду заяву про відшкодування витрат, а також відповідь на відзив, у якому представник позивача не погоджується із доводами відповідача та підтримав свою позицію викладену у позовній заяві.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, TOB «Спецкомунтех» згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 2019 року №48/1-2019 придбало у ADF Polska S.C.D.Krupa J.Pelc (Польща) автомобіль сміттєвоз б/у марки VOLVO, модель FL280 (YV2TBL0A68B517777), 2008 р., який було ввезено на митну територію України в митному режимі «імпорт».

Митне оформлення доного товару здійснювалось на митному посту «Луцьк» в зоні діяльності Волинської митниці ДФС за митною декларацією (МД) типу ІМ40ДЕ від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332.

Згідно декларації позивачем задекларовано товар за кодом згідно УКТ ЗЕД з таким описом: «Колісний транспортний засіб спеціального призначення б/в марка VOLVO, модель FL280, календарний рік виготовлення 2008, модельний рік виготовлення 2008, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигун дизельний, робочий об`єм двигуна 7200 см3, потужність двигуна 206 кВт, категорія N3, колісна формула 4х2, маса в разі максимального завантаження 18000 кг., тип транспортного засобу колісний транспортний засіб спеціального призначення, призначений виключно для механічного завантаження, перевезення та розвантаження твердих побутових відходів. На автомобіль вмонтований сміттєвий прес (який є невід`ємною частиною спецтехніки) Norba GL 200 серійний номер 93579. Виробник «VOLVO», SE. Торгова марка VOLVO.

При митному оформлені товару згідно МД від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332 позивачем заявлено митну вартість товару в сумі 568 674,54 грн. та сплачено митні платежі,а саме: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 020) в сумі 28 433,73 грн., за ставкою 5%; податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 028) в сумі 119 421,65 грн.

На підставі поданих до митного оформлення документів, Волинською митницею ДФС 16 жовтня 2019 року завершено митне оформлення згідно МД №UA205090/2019/119332, товар випущено у вільний обіг.

В подальшому на підставі наказу Польської митниці від 02 грудня 2020 року №335 призначена документальна невиїзна перевірка дотримання законодавства України з питань митної справи ТОВ «Спецкомунтех» щодо правильної класифікації товарів, щодо яких проведено митне оформлення за МД від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332.

За результатами перевірки Поліською митницею складено акт від 17 грудня 2020 року №34/7.13-19/.

Згідно висновків акту перевіркою встановлено наступні порушення:

- вимог Закону України «Про митний тариф України при класифікації товару, ч.1 п.5 ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, в частині невірної класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 28433,72 грн.;

- вимог п.187.8 ст. 187, п.190.1 ст.190, ст.213, п.218.1 ст. 218, пп.215.3.5-2 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України в результаті чого заниженні податкові зобов`язання, які підлягають перерахуванню до Державного бюджету України, в розмірі: 255 356,57 грн. акцизний податок з ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції), транспортних засобів (крім мотоциклів і велосипедів); 56758,06 грн. податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів.

На підставі вищевказаного акту перевірки 31 грудня 2020 року Поліською митницею прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України на загальну суму 35 542,15 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 28 433,72 грн., за штрафними санкціями 7 108,43 грн.;

- №9, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 70 947,58 грн. у тому числі за податковим зобов`язанням 56 758,96 грн., за штрафними санкціями 14 189,52 грн.;

- №9, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний податок за транспортні засоби в загальній сумі 319 195,71 грн. у тому числі за податковим зобов`язанням 255 356,57 грн., за штрафними санкціями 63 839,14 грн..

Позивач, не погоджуючись із прийнятими Поліською митницею податковими повідомленнями-рішеннями, а також висновками викладеними у акті перевірки, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України) від 13.03.2012 року № 4495-VІ.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з статтею 67 МК України Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

Статтею 68 МК України передбачено, що ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частин першої-п`ятої статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари. Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає митну декларацію. У свою чергу, митний орган здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише в тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження органу доходів і зборів щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Процедуру ведення УКТ ЗЕД визначено Порядком ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 428 (далі - Постанова № 428).

Пунктом 2, 3 Постанови № 428 передбачено, що УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України», що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів. УКТЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації (далі - Гармонізована система) з урахуванням Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (далі - Комбінована номенклатура).

Митний тариф України встановлюється Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII. Статтею 1 даного закону визначено, що митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Основними правилами інтерпретації УКТЗЕД передбачено, що класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється за такими правилами: Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил: (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного; будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

Пунктом 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД передбачено, що для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Разом з тим, згідно з пунктом 3 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином: (a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару; (b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати; (c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються (пункт 4 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД).

Отже, при віднесенні товару до тієї чи іншої позиції слід виходити з більш конкретного опису товару, його характеристик та призначення.

З метою забезпечення виконання Закону України від 19.09.2013 року № 584-VIII «Про Митний тариф України» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 428 «Про затвердження Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» наказом Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 року № 401 затверджено Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності.

Так, відповідно до Пояснень до товарної позиції 8704, остання має назву моторні транспортні засоби для перевезення вантажів, що використовувалися. До цієї товарної позиції включаються, зокрема: звичайні вантажні автомобілі та автофургони (відкриті, з брезентовим верхом, закриті і т.п.); автомобілі для доставляння товарів та автофургони усіх видів, автофургони для перевезення домашніх речей; вантажні автомобілі з автоматичними розвантажувальними пристроями (з перекидним кузовом і т.п.); автомобілі-цистерни (незалежно від того, обладнані вони насосами чи ні); авторефрижератори або автомобілі з ізотермічними кузовами; багатоярусні вантажні автомобілі для перевезення кислоти в суліях, балонів з бутаном і т.п.; важкі вантажні автомобілі з низькорозташованими рамами і навантажувальними похилими трапами для перевезення танків, підіймачів або екскаваторів, електричних трансформаторів і т.п.; вантажні автомобілі, спеціально призначені для перевезення свіжого бетону, крім бетономішалок товарної позиції 8705; машини для вивезення сміття, незалежно від того, обладнані вони навантажувальними, трамбувальними, демпфірувальними та іншими пристроями чи ні.

Натомість, щодо товарної позиції 8705 (моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів (наприклад, автомобілі вантажні для аварійного ремонту, автокрани, автомобілі пожежні, автобетономішалки, автомобілі прибиральні для доріг, автомобілі поливомийні, автомобілі-майстерні, радіологічні автомобілі), то до цієї товарної позиції включається ряд видів транспортних засобів, спеціально сконструйованих або пристосованих для розміщення різних пристроїв, які надають їм можливості виконувати визначені нетранспортні функції; тобто основною метою транспортного засобу цієї товарної позиції не є перевезення людей або вантажів.

До цієї товарної позиції включаються: (1) Автомобілі вантажні аварійні, що являють собою автомобільні шасі з підлогою або без неї та обладнані підіймальними пристроями, такими як неповоротні крани, козли, блоки чи лебідки, і призначені для підіймання і буксирування транспортних засобів в аварійному стані. (2) Автомобілі-насоси, обладнані насосом, як правило, з приводом від двигуна автомобіля (наприклад, пожежні автомобілі). (3) Вантажні автомобілі, обладнані драбинами або підіймальними платформами для ремонту контактних підвісних мереж, вуличного освітлення і т.п.; вантажні автомобілі з регульованою стрілою і платформою для кінознімального чи телевізійного устаткування. (4) Вантажні автомобілі, застосовувані для очищення вулиць, стічних канав, аеродромних злітно-посадочних смуг і т.п. (наприклад, автомобілі для прибирання доріг (підмітальні машини), автомобілі-розкидувачі, комбіновані підмітально-мийні машини та асенізаційні машини). (5) Снігоочисні та снігоприбиральні машини з умонтованим устаткуванням; тобто автомобілі, створювані винятково для снігоприбирання і, як правило, з турбінами, обертальними лопатками і т.п., з приводом або від двигуна автомобіля, або від окремого двигуна. В усіх випадках змінне снігоочисне або снігоприбиральне обладнання всіх типів не включається до цієї товарної позиції (товарна позиція 8430), незалежно від того, подане воно змонтованим на автомобілі чи ні. (6) Вантажні автомобілі-розкидувачі всіх видів з нагрівальним устаткуванням або без нього, з устаткуванням для розподілу гудрону або гравію, для сільськогосподарських цілей і т.п. (7) Автокрани, не призначені для перевезення вантажів, які складаються з автомобільного шасі, на якому постійно встановлена кабіна і поворотний кран. Проте вантажні автомобілі з самонавантажувальними пристроями не включаються до цієї товарної позиції (товарна позиція 8704). (8) Автобурові (тобто вантажні автомобілі, обладнані вишкою в комплкті з краном, лебідками та іншими пристроями для буріння і т.п.). (9) Вантажні автомобілі, обладнані штабелеукладачами (тобто рухомою платформою, виконаною рухомою на вертикальній основі, і яка, як правило, має привід від двигуна автомобіля). Проте до цієї товарної позиції не включаються самозавантажні автомобілі, обладнані лебідками, підіймальними пристроями і т.п., але призначені переважно для перевезення вантажів (товарна позиція 8704). (10) Автобетономішалки, що складаються з кабіни та автомобільного шасі, на якому постійно змонтована бетономішалка, пристосована як для виготовлення, так і для перевезення бетону. (11) Пересувні електрогенераторні агрегати, що складаються з вантажного автомобіля, на якому змонтований електрогенераторний агрегат, з приводом або від двигуна автомобіля, або від окремого двигуна. (12) Автомобілі радіологічні (з рентгенівськими установками) (наприклад, обладнані медичним кабінетом, затемненим приміщенням і повним набором рентгенівського устаткування). (13) Пересувні клініки (медичні або стоматологічні) з операційною, устаткуванням для анестезування та іншою хірургічною апаратурою. (14) Автомобілі-прожектори, що мають прожектор, змонтований на автомобілі, причому живлення звичайне здійснюється від генератора, який має привід від двигуна автомобіля. (15) Радіоавтофургони. (16)Автофургони телеграфні, радіотелеграфні чи радіотелефонні, приймальні та передавальні; радіолокаційні автоустановки. (17)Іподромні автофургони, обладнані лічильними машинами для автоматичного підрахунку виграшів на перегонах. (18)Пересувні лабораторії (наприклад, для контролю експлуатаційних характеристик сільськогосподарських машин). (19)Випробувальні вантажні автомобілі з реєструвальними приладами для визначення тягових зусиль автомобілів, які буксирують їх. (20)Пересувні хлібопекарні з повним устаткуванням (тістозамішувач, піч і т.п.); польові кухні. (21)Автомобілі-майстерні, обладнані різними верстатами та інструментом, зварювальними пристроями тощо. (22)Пересувні банки, пересувні бібліотеки і пересувні автовиставки для демонстрації товарів.

При цьому, відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу).

Як уже було встановлено судом, при поданні митних декларацій декларантом позивача в графі 33 вищевказаних митних декларацій код товару зазначено 8705 90 80 90, що згідно з УКТЗЕД класифікується, як «інші моторні транспортні засоби спеціального призначення». У свою чергу, Волинська митниця ДФС прийняла оскаржувані рішення про визначення коду товару, відповідно до яких автомобілі класифіковано за кодом згідно з УКТЗЕД як моторні транспортні засоби для перевезення вантажів-сміттєвіз, що використовувався понад 8 років. Суд не погоджується із такою класифікацією спірного товару митницею з наступних підстав.

Як вбачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи №415 від 25 травня 2020 року, складеного судовим експертом Стасюком О.В., який був попереджений про кримінальну відповідальність згідно з вимогами статті 384 КК України за завідомо неправдивий висновок, транспортний засіб марки VOLVO; модель FL280, 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 належить до колісних транспортних засобів спеціального призначення. Характеристики колісного транспортного засобу з технічної точки зору, відповідають товарному коду УКТЗЕД.

Вказаний висновок експерта узгоджується також з іншими письмовими доказами у справі, в яких зазначено, що оцінювані транспортні засобами є: автомобілями спеціального призначення сміттєвозами.

За приписами пункту 3 частини третьої статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Згідно з частиною першою статтею 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до частини другої статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності резидентів України.

Аналіз зазначених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Якщо митний орган, прийнявши вантажні митні декларації, підтвердив (погодив) вказаний в декларації код імпортованого за товарною номенклатурою та пропустив товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань у зв`язку з виявленням помилки у класифікації товару, зокрема, з посиланням на результати невиїзної документальної перевірки, за виключенням випадків, коли помилка у визначенні коду викликана зловмисними діями особи, відповідальної за митне оформлення товару.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.10.2019 при розгляді справи №2а/1270/4001/2012 та у постанові від 08.08.2019 при розгляді справи №2а/0370/3145/11.

Суд зазначає, що під час проведення розмитнення товару у відповідача не виникло сумнівів щодо правильного визначення коду товару. Жодних експертиз чи досліджень товару контролюючі органи під час митного оформлення товару не проводили, висновки посадових осіб відповідача базуються виключно на інформації, що наведена у листі Всесвітньої митної організації №19NLO138-AI від 07 червня 2019 року.

Крім того, суд також враховує, що контролюючим органом класифікаційне рішення про визначення коду товару за поданою митною декларацією від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332 не приймалось.

Суд відхиляє доводи відповідача на інформацію, представлену на офіційному веб-сайті в базі даних класифікаційних рішень Європейського Співтовариства (ВТІ DE22735/14-1), оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складена на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації і Комбінованої номенклатури Європейського Союзу, на ній ґрунтується Митний тариф України, який є невід`ємною частиною Закону України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584-VII. Правила, за якими здійснюється класифікація товарів в УКТ ЗЕД, визначені в Основних правилах інтерпретації УКТ ЗЕД складовій Митного тарифу України (додаток до Закону України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-VII.

Також, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що згідно Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджених наказом ДФС України від 09.06.2015 №401, вищевказані транспортні засоби слід класифікувати за кодом 8704 (моторний транспортний засіб для перевезення вантажів), оскільки згідно вказаних Пояснень до УКТЗЕД до товарної позиції 8705 відносяться моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів, а відповідно до висновків судової автотоварознавчої експертизи №415 від 25 травня 2020 року транспортний засіб марки VOLVO; модель FL280 , 2008 року випуску, згідно призначення і особливостей конструкції належать до колісних транспортних засобів спеціального призначення.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Таким чином, враховуючи досліджені письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Поліська митниця безпідставно класифікувала такий товар у товарній позиції 8704 згідно з УКТЗЕД «моторні транспортні засоби для перевезення вантажів» про що зазначено в акті перевірки від 17 грудня 2020 року №34/7.13-19/.

В свою чергу позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення, згідно з актом від 17 грудня 2020 року №34/7.13-19/ «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Спецкомунтех» про класифікацію товару за МД від 16 жовтня 2019 року №UA205090/2019/119332 за кодом як інший транспортний засіб для перевезення вантажів не може бути задоволена судом, оскільки рішення про визначення коду товару як такого відповідач не приймав, а позивач фактично оскаржує висновки викладені у акті перевірки, за результатами яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Нормативно-правові акти рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №2-зп від 23.06.1997 року, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, як нормативні, так і ненормативні правові акти завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб`єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов`язкові до виконання; спрямовуються на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі; є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

В свою чергу висновки органу контролю, викладені у акті за результатом перевірки, мають юридичне значення для позивача лише після того, коли вони будуть відображені у рішенні, прийнятому уповноваженою особою цього органу.

Оскільки наслідком розв`язання публічно правового спору по суті є захист порушеного суб`єктивного права позивача, то у разі незгоди з висновками перевірки, закріпленими у акті, складеній за її результатами та втіленими у відповідних рішеннях органу контролю, вимога про визнання протиправним та скасування акту перевірки не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту виключно шляхом пред`явлення позову про скасування рішень органу контролю, у даному випадку податкових повідомлень-рішень від 31 грудня 2020 року №9, №9 та №9.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 31 грудня 2020 року №9, №9 та №9, а тому вони є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі «Баришевський проти України», заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі «Двойних проти України»«, заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі «Меріт проти України», заява №66561/01, пункті 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

В заяві від 16 липня 2021 року про відшкодування судових витрат представник позивача просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, в тому числі 8654,88 грн зі сплати судового збору та 18 160,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правову допомогу представником позивача додано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 травня 2021 року за №32/21 укладеного між Адвокатським бюро «Сергій Степанюк і Партнери» (далі Адвокатське бюро) та ТзОВ «Спецкомунтех»; акт приймання-передачі №32/21-1 від 16 липня 2021 року; копію рахунку за послуги правничої допомоги№32/21-1 від 16 липня 2021 року; а також платіжне доручення №397 від 16 липня 2021 року про оплату за послуги правничої допомоги в сумі 18 160,00 грн.

Як передбачено пунктами 3.1-3.3 договорів про надання правової (правничої) допомоги від 17 березня 2021 року, за надану правничу допомогу клієнт виплачує Адвокатському бюро винагороду, розмір якої визначається на підставі обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, затраченого Адвокатському бюро, та встановленої пунктами 3.2-3.3. договору вартості надання послуг/виконання робіт. Вартість однієї години роботи становить одна друга розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством на дату надання послуги/виконання роботи. Оплата правничої допомоги здійснюється клієнтом упродовж 3 банківських днів з дня отримання рахунку від Адвокатського бюро та/або підписання акту наданих послуг/виконаних робіт..

Актом приймання передачі наданих послуг/виконаних робіт від 16 липня 2021 року № №32/21-1 визначено перелік наданих послуг правничої допомоги на загальну суму 18 160,00 грн, а саме: 1) вивчення первинних документів, що стосуються предмету публічно-правового спору, підготовка справи до адміністративного оскарження шляхом отримання додаткових документів, складання адміністративного позову (позовної заяви) і подання до суду (12 годин) 13 620,00 грн; 2) супровід адміністративної справи в суді: моніторинг руху справи, аналіз прийнятих у справі процесуальних рішень, підготовка, складання та надіслання відповідачу і до суду письмових документів з процесуальних питань (відповідь на відзив, заява про розподіл судових витрат) (4 години) 4540,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 18 160,00 грн є неспівмірною та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки вивчення первинних документів, що стосуються предмету публічно-правового спору, підготовка справи до адміністративного оскарження шляхом отримання додаткових документів, складання адміністративного позову (позовної заяви) і подання до суду та супровід адміністративної справи в суді: моніторинг руху справи, аналіз прийнятих у справі процесуальних рішень, підготовка, складання та надіслання відповідачу і до суду письмових документів з процесуальних питань (відповідь на відзив, заява про розподіл судових витрат), охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Крім того, враховуючи відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні, без проведення судового засідання), а також відсутності в матеріалах справи докази звернення до відповідача з адвокатськими запитами. Більше того, Адвокатське бюро «Сергій Степанюк і Партнери», з яким позивач уклав договір про надання правової допомоги, представляє інтереси багатьох позивачів по подібних справах, що, на думку суду, свідчить про те, що підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Слід, зауважити, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Отже, враховуючи вищевикладене, та зважаючи на заперечення відповідача щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 6 384,88 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 4 540,00 грн., а решту витрат повинен понести позивач.

Керуючись статтями 137, 139, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Поліської митниці Дермитслужби від 31 грудня 2020 року №9, №9 та №9.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, 104, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» (43005, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карпенка-Карого, 10, ) судовий збір в сумі 6 384,88 грн. (шість тисяч триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят вісім копійок) та витрати на правову допомогу в сумі 4 540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк