Справа № 440/1474/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 р.Справа № 440/1474/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 (суддя А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 23.04.2021) по справі № 440/1474/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області третя особа Національна поліція України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту - відповідач), третя особа: Національна поліція України, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка полягає у непризначенні, ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293, та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області призначити, нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності поліцейського відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293 та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі № 440/1474/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (повне найменування відповідача (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові ( вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014 ; ) третя особа: Національна поліція України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги від 14.12.2020 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі № 440/1474/21 в частині, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що до заяви (рапорту) ОСОБА_1 про виплату ОГД було додано, зокрема, копію акта № 22 від 11.05.2019 про нещасний випадок (у том числі поранення) та акту від 11.05.2019 повторного розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2017 близько 08:30 год. із колишнім працівником Лубенського ВП ОСОБА_1 .. Вивченням вказаних актів було встановлено, що відповідно до висновку службового розслідування від 27.10.2017 ОСОБА_1 надав неповну та неправдиву інформацію під час проведення розслідування. Стверджує, що в даному випадку були наявні підстави, передбачені пунктом «г» ч.1 ст. 101 Закону України «Про національну поліцію» для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, однак вказана норма не була застосована судом першої інстанції. Щодо посилань суду першої інстанції на рішення у справі № 816/2106/07 зазначив, що даним рішенням скасовано акти розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, однак не скасовано висновок службового розслідування від 27.10.2017, яким встановлено, що ОСОБА_1 надав неповну та неправдиву інформацію під час проведення розслідування, що у свою чергу безпосередньо стосується вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Позивач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розгляд справи проведено за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 25.11.2010 по 06.11.2015; в органах Національної поліції України - з 07.11.2015.

29.09.2017 ОСОБА_1 отримав закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку.

Відповідно до акту про нещасний випадок (у тому числі поранення) Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області (форма Н-1) № 22 від 11.05.2019, нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 26-32).

Згідно акту повторного розслідування нещасного випадку (форма Н-5) від 11.05.2019 за результатами повторного розслідування, з урахуванням висновків суду, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 33-39).

Згідно свідоцтва про хворобу № 141/С від 12.06.2020, наслідки закритої черепно-мозкової травми (29.09.2017) зі струсом головного мозку у вигляді гліозного рубця в правій скроневій частці головного мозку з лікворно-венозною дистензією, лівобічною рефлекторно - пірамідною недостатністю, вегетативною дисфункцією, астено-невротичний синдром, - ТРАВМА, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Постанова ВЛК щодо ступеня придатності до військової служби: НЕПРИДАТНИЙ ДО СЛУЖБИ В ПОЛІЦІЇ (а.с.40).

14.07.2020 капітана поліції ОСОБА_1 , старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Лубенського відділу поліції, звільнено зі служби в Національній поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с.44).

07.10.2020 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Ступінь втрати професійної працездатності 70 відсотків (а.с. 42, 43).

09.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності (а.с.47).

14.12.2020 ГУНП в Полтавській області складений висновок про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки згідно висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень в 2017 році комісією встановлено, що причиною даного випадку стало порушення ОСОБА_1 службової (трудової) дисципліни. Також вказано, що в актах службового розслідування нещасного випадку зазначено, що позивачем надано неповну та неправдиву інформацію під час проведення розслідування (а.с.103).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем травма отримана в період проходження служби при виконанні службових обов`язків; позивача звільнено у зв`язку з хворобою на підставі висновку ВЛК про непридатність до служби в поліції; інвалідність встановлена позивачу протягом шести місяців після звільнення зі служби, а тому вказані обставини в сукупності є достатніми для отримання права позивачем на призначення одноразової грошової допомоги згідно умов пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином, для отримання права на призначення одноразової грошової допомоги пунктом 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" визначено наявність обов`язкових умов: - інвалідність повинна настати внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; - інвалідність повинна настати не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; - причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до частини другої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України, поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій визначено Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21.09.2017 №788), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №163/28293 (надалі - Порядок №4).

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу І Порядку №4, випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку №4 визначено, що днем виникнення права на отримання ОГД є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 5 розділу V Порядку № 4, для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктами 1-3 розділу IV Порядку №4 визначено, що у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Пунктом 5 розділу І Порядку №4 передбачено, що ОГД не призначається і не виплачується за наявності підстав, визначених статтею 101 Закону.

Статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Так, в обґрунтування відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 представник відповідача зазначив, що відповідно до висновку службового розслідування від 27.10.2017, причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , стало порушення ним службової дисципліни. Також вказав, що в актах розслідування нещасного випадку зазначено, що ОСОБА_1 надав неповну та неправдиву інформацію під час проведення розслідування.

Колегія суддів зауважує, що правову оцінку аналогічним доводам відповідача з приводу порушення позивачем службової дисципліни при вказаних у висновку обставинах було надано у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 по справі № 816/2107/17, постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі № 816/2107/17, а також у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 та постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 у справі № 816/2106/17.

Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа - Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задоволено. Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 149 від 06.11.2017 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани визнано протиправним та скасовано.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 по справі № 816/2107/17 змінено в частині визначення номеру скасованого Наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Замість "Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 149 від 06.11.2017 р." вказано "Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 1495 від 06.11.2017 р.". В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017р. по справі № 816/2107/17 залишено без змін.

В межах розгляду справи № 816/2107/17 судами надано правову оцінку обставинам, викладеним у висновку службового розслідування, затвердженого 27.10.2017, які стали підставою для прийняття Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області наказу № 1495 від 06.11.2017 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" та встановлено відсутність у діях позивача ознак порушення службової дисципліни та дисциплінарного проступку.

Таким чином, судовим рішенням у справі № 816/2107/17, яке набрало законної сили 17.04.2018 встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 ознак порушення службової дисципліни та дисциплінарного проступку, а саме: п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п. 1 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВВС № 1179-2016, п. 49 Додатку 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України № 940-2012, п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України.

Крім того, приймаючи рішення у справі № 816/2106/17, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що оскаржувані акти НТ* та Н-5 прийняті необґрунтовано, на підставі помилкових висновків про наявність у діях позивача порушення службової дисципліни, а тому вони є протиправними і підлягають скасуванню.

Задовольняючи відповідні позовні вимоги, судами встановлено, що між подіями, які відбулися під час виконання позивачем своїх службових обов`язків, та отриманням позивачем травм існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, який безумовно вказує на наявність нещасного випадку в період проходження служби і пов`язаний з виконанням позивачем своїх обов`язків, у зв`язку з чим суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необхідність захисту порушеного право позивача шляхом зобов`язання Лубенського ВП повторно провести розслідування нещасного випадку, що мав місце позивачем, з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

Отже, судовим рішенням у справі № 816/2106/17, яке набрало законної сили, встановлено, що нещасний випадок стався з позивачем в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, а також спростовано доводи Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про те, що нещасний випадок трапився унаслідок порушення позивачем службової (трудової) дисципліни.

Аналогічних висновків дійшов суд у справі у справі № 1640/2726/18.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що: травма ОСОБА_1 отримана в період проходження служби при виконанні службових обов`язків; позивача звільнено у зв`язку з хворобою на підстав висновку ВЛК про непридатність до служби в поліції; інвалідність встановлена позивачу протягом шести місяців після звільнення зі служби.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини в сукупності є достатніми для призначення одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Інші підстави для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування висновку ГУНП в Полтавській області від 14 грудня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019 по справі № 227/3208/16-а.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З огляду на те, що в ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, а також, враховуючи наявність у позивача права на отримання такої допомоги, колегія суддів вважає ефективним засобом захисту саме зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі № 440/1474/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 02.08.2021 року