Справа № 359/10028/20
Суддя: Чирка С. С.
Дата ухвалення: 2021-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Рожковій Ж.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти патрульної поліції УПП у Київській області ДПП НП України старшого лейтенанта поліції Сущенка Євгена Миколайовича, Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним адміністративним позовом у якому просить суд скасувати постанову серії ЕАН №3519719 від 05.12.2020 року, а провадження у справі закрити.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує наступним, 05.12.2020 року інспектором 1 батальйону 4 роти патрульної поліції УПП у Київській області ДПП НП України старшим лейтенантом поліції Сущенко Євгеном Миколайовичем, було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3519719. Зі змісту постанови, ОСОБА_1 05.12.2020 року о 14 год. 05 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Київський шлях 67, керуючи транспортним засобом «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «місце для стоянки», з додатковою табличкою до нього 7.17 «Інваліди» та позначеною дорожньою розміткою 1.3. За вказане правопорушення притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Позивач зазначає, що обставини, на підставі яких було складено постанову є спотвореними і не доведеними. Так, інспектор при винесені постанови у здійсненні нібито правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.5 КУпАП навмисно не вказує про те, що в позивача було не паркування транспортного засобу, а вимушена зупинка, внаслідок того, що його малолітня дитина не змогла більше терпіти і просилася до туалету, позивач не встиг навіть одягнути дитину у чоботи, як через приблизно 30 секунд автомобіль ОСОБА_1 було заблокувано службовим автомобілем поліцейських. Зазначений інспектор поліції відразу почав здійснювати тиск про сплату штрафу, позивач намагався зробити роз`яснення про вимушену зупинку і про те, що йому було треба робити в даних обставинах, але інспектор поліції, наполегливо і в категоричній формі нікого слухати не хотів, навпаки погрожував, що автівку зараз заберуть на штраф майданчик, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_1 є мешканцем іншої області і в авто сидить його родина.

Крім того, ОСОБА_1 у своєму адміністративному позові, який був направлений на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області, просить суд направити вказаний адміністративний позов у суд Шевченківського району м. Дніпра.

Суд вважає, що клопотання позивача, про передачу адміністративної справи за місцем його проживання задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Частина 1 статті 29 КАС України передбачає, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: 1) до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування) якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування); 2) при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 3) після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 4) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 5) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу; 6) однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду; 7) справа підлягає розгляду як зразкова у порядку, визначеному статтею 290 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством передбачений вичерпний перелік обставин, при настанні яких суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду. Проте, у даному випадку будь-які з перелічених обставин відсутні.

Слід зазначити, що дійсно ч.1 ст. 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

ОСОБА_1 скористався своїм правом вибору територіальної підсудності в той момент коли направив адміністративний позов до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Зміна підсудності за клопотанням позивача, подане як до початку розгляду справи по суті так і під час судового розгляду не підлягає задоволенню, оскільки не передбачена нормами діючого кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді від 28.01.2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засідання.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідачів у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає.

Також представник відповідачів Супрун І.В., направила до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказала на те, що твердження викладені позивачем у позові є хибними, а позовній вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 05.12.2020 о 13 год. 28 хв. за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 67 водій ОСОБА_1 керуючи т.з. FORD нз НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці, яке позначене дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою до нього 7.17 «Інваліди» та позначено дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.4 ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) за яке частиною п`ятою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 1700 гривень. Відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив Позивач, передбаченого частиною 5 статті 122 КУпАП та пояснив Позивачеві його права. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив Позивача про прийняте по справі рішення та виніс Постанову. Позивач скориставсь своїм правом на власний розсуд. З приводу того, що Позивач просить суд застосувати до нього ст. 22 КУпАП представник відповідача зазначає, що суди не вправі змінювати рішення державних органів, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Відповідачем до відзиву було долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського. З цих підстав представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

18 березня 2021 року від ОСОБА_1 на адресу Бориспільського міськрайонного суду надійшло клопотання, в якому останній просив суд, закрити провадження в справі, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч.1, 3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, чи повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно зі ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки та відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно з п. 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Судом встановлено, що інспектором 1 батальйону 4 роти патрульної поліції УПП у Київській області ДПП НП України старшим лейтенантом поліції Сущенко Є.М. 05 грудня 2020 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3519719 (а.с.5).

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.

З постанови слідує, що 05.12.2020 року о 14 год. 05 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Київський шлях 67, керуючи транспортним засобом «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «місце для стоянки», з додатковою табличкою до нього 7.17 «Інваліди» та позначеною дорожньою розміткою 1.3, чим порушив п.8.4 ґ) ПДР України.

Не погоджуючись із винесеною постановою серії ЕАН №3519719 від 05.12.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи, в тому числі:

ґ) інформаційно-вказівні знаки (запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила);

е) таблички до дорожніх знаків (уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені).

В Правилах дорожнього руху України роз`яснено, що дорожній знак п. 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою «Р» та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою «Р» та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби. Табличка до дорожнього знаку п. 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Частиною п`ятою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що також визначено ст. 251 КУпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі№ 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 квітня 2018 року у справі№ 338/1/17, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Статтею 40 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На спростування викладених у позовній заяві обставин, до відзиву, надісланому до суду представником відповідача додано відеозапис з боді-камери поліцейського.

Судом дослідивши даний відеозапис встановлено, що дійсно автомобіль марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , припаркований в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди» та дорожньою розміткою 1.30, яка позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід». Під час розмови поліцейського із ОСОБА_1 , останній підтвердив факт керування транспортним засобом та зупинку автомобіля із порушенням правил дорожнього руху. Проте зазначив, що зупинка була вимушена та прохав інспекторів обмежитися усним зауваженням та дати можливість якнайшвидше перепаркувати автомобіль.

ОСОБА_1 також у своїй позовній заяві не заперечив факту порушення ним правил дорожнього руху визначених п.8.4 ґ) ПДР України, проте вказав, що це була вимушена зупинка, внаслідок того, що його малолітня дитина не могла більше терпіти і просилася до туалету.

Відповідно до п. 1.10 ПДР вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

В іншому випадку позивач, як водій транспортного засобу, повинен виконувати встановлені діючим законодавством правила дорожнього руху. Відступати від виконання своїх обов`язків водій може лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі № № 464/1318/20

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 251 КУпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд дійшов висновку про доведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає, що в ході судового розгляду доведено факт вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху, оскільки надані докази та пояснення самого ОСОБА_1 визнані судом як такі, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

3 приводу тверджень Позивача стосовно малозначності вчиненого ним адміністративного правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до норм чинного законодавства, повноваження Відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема на підставі частини п`ятої статті 122 КУпАП, є виключною компетенцією уповноваженого органу, в цьому випадку - працівників органів і підрозділів Національної поліції.

У разі прийняття судом рішення про звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, суд вийде за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження Відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.

Отже, сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу (у цьому випадку - батальйон патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 31.10.2019 у справі № №266/3228/16-а

3 приводу вимоги позивача про закрити провадження по справі, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Положення ст. 222 КУпАП органам Національної поліції надано право розгляду справ про адміністративні правопорушення зокрема за ч. 5 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення. Від імені органів Національної поліції розглядати справу та накладати стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції.

Судом встановлено, що 05 грудня 2020 року справа про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 була розглянута працівником органу Національної поліції, за результатами розгляду ним була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3519719 від 05.12.2020 року та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп.

Наведене свідчить, що провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП вчинене позивачем закінчено, справа розглянута належною посадовою особою з винесенням постанови та накладенням стягнення, що унеможливлює при розгляді даної справи закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, як просить позивач.

Статтею 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову серії ЕАН № 3519719, винесену інспектором 1 батальйону 4 роти патрульної поліції УПП у Київській області ДПП НП України старшим лейтенантом поліції Сущенко Є.М., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 05.12.2020, якою притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн слід залишити без змін.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, судові витрати, які складаються із судового збору, відповідно до ст.139 КАС України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 7, 122, 247, 251, 293 КУпАП ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72, 77, 90, 122, 241-246, 262, 268-272, 286, 293 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти патрульної поліції УПП у Київській області ДПП НП України старшого лейтенанта поліції Сущенка Євгена Миколайовича, Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Чирка С.С.