Справа № 400/2358/21
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 р. справа № 400/2358/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачів:1. Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001, 2. Державної фіскальної служби України, Львівська площа, 8,Київ,04053,

про:визнання бездіяльності та дій протиправними, стягнення середнього заробітку в розмірі 149184 грн,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС України в Миколаївській області (далі - відповідачі), в якому просить визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 р. у справі №826/18719/14 в частині негайного поновлення позивача на посаді; визнати протиправними дії головного управління ДФС у Миколаївській області щодо відмови у виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 р. у справі 826/18719/14 за період з 16.03.2020 р. по 30.11.2020 р.; стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь позивача середній заробіток в розмірі 149184 грн. за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 р. у справі 826/18719/14 в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність у вигляді несвоєчасного виконання рішення суду щодо поновлення його на посаді, а тому відповідно до ст. 236 КЗпП у відповідачів виник обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Ухвалою від 19.04.2021 р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині вимоги про визнання протиправною бездіяльності Державної фіскальної служби України щодо затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 р. у справі №826/18719/14 в частині негайного поновлення позивача на посаді.

Позовна заява ухвалою від 19.04.2021 р. залишалась без руху.

Ухвалою від 30.04.2021 р. відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву.

Відповідач, Головне управління ДФС у Миколаївській області надав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову, оскільки затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді відбулась не з вини відповідача, адже посаду яку обіймав позивач на момент поновлення була скорочена, що ускладнило виконання рішення суду, а тому ст. 236 КЗпП не може бути застосована. Також, відповідач заперечив суму стягнення та період затримки.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач працював в органах податкової міліції з липня 1997 р., з травня 2013 р. обіймав посаду першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 р. №2171-о, відповідно до п.п. 1 п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п. 62 п.п. «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції

Рішенням Окружного адміністративного суду від 16.03.2020 р. у справі №826/18719/14 позивача поновлено на посаді і рішення в цій частині звернено до негайного виконання.

Наказом ДФС України від 25.11.2020 р. "Про виконання рішення суду" поновлено позивача на службі.

Головним управлінням ДФС у Миколаївській області наказом від 26.11.2020 введено в дію наказ ДФС України від 25.11.2020 р.№1610-о та поновлено на службі в податковій поліції з 30.10.2014 р.

Позивач вважаючи виконання відповідачами рішення суду несвоєчасним, звертався до відповідачів із листом щодо виплати йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, однак отримав відмову.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішення Окружного адміністративного суду від 16.03.2020 р. у справі №826/18719/14 позивача поновлено на посаді і рішення в цій частині звернено до негайного виконання

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні (підписання суддею), чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Тобто, негайне виконання рішення у даному випадку, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду (підписання суддею), незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження. А для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 р. по справі 260/1424/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже було зазначено судом вище, рішення суду про поновлення позивача на посаді прийнято 16.03.2020 р., наказ на виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді було видано 25.11.2020 р., який в свою чергу введено в дію 26.11.2020 р.

Отже, відповідачі допустили затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду від 16.03.2020 р. у справі №826/18719/14. Час затримки виконання рішення суду становить період з 17.03.2020 р. по 27.11.2020 р. (256 днів).

Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, але не як просить позивач за період з 16.03.2020 р. по 30.11.2020 р., а за період з 17.03.2020 р. по 26.11.2020 р. (день введення в дію наказу щодо поновлення на посаді, тобто день з якого позивач приступив до виконання своїх обов`язків).

Відповідач зазначив, що середній заробіток позивача (середньомісячна сума доходів) складає 17098 грн. за один календарний місяць.

Відповідно до п. 4 Розділу ХІІ Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616 (далі - Порядок виплати грошового забезпечення), особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення, одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

Відтак, одноденний розмір грошового забезпечення позивача становить 569,94 грн. (17098,20/30 днів=569,94 грн.).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 17.03.2020 р. по 26.11.2020 р. складає 145904,64 грн. (256 календарних днів * 569,94 грн.).

Позов задовольнити частково.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 1816 грн. відповідно до квитанції 0.0..1 від 05.04.2021 р., при цьому позивач мав сплатити за позов майнового характеру 1491,84 грн., оскільки позов задоволено в частині позовних вимог, то суд присуджує позивачу судовий збір в сумі 1461,18 грн. (98% задоволених вимог) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, Головного управління ДФС у Миколаївській області. При цьому, суд роз`яснює позивачу, що надлишково сплачена сума судового збору в розмірі 354,82 грн. може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8,Київ,047) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 р. у справі 826/18719/14 за період з 17.03.2020 р. по 26.11.2020 р.

3. Стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток в розмірі 145904,64 грн (сто сорок п`ять тисяч дев`ятсот чотири гривні шістдесят чотири копійки) за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 р. у справі 826/18719/14 в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

4. Відмовити у задоволенні вимог про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 р. у справі 826/18719/14 за період 16.03.2020 р. по 30.11.2020 р. та стягнення середнього заробітку в розмірі 149184 грн.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1461,18 грн.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич