Справа № 320/2555/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2555/20
УХВАЛА

02 серпня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів Лічевецького І.О.,

Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, щодо не перерахунку та невиплати йому пенсії, виходячи з грошового забезпечення, яке включає в себе: посадовий оклад у розмірі 7330 грн., оклад за військове звання у розмірі 1480 грн., надбавку за вислугу років (50%) у розмірі 4405 грн., згідно ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018, з врахуванням проведених раніше виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перерахувати та виплачувати йому пенсію, виходячи з грошового забезпечення, яке включає в себе: посадовий оклад у розмірі 7330 грн., оклад за військове звання у розмірі 1480, 00 грн., надбавку за вислугу років (50%) у розмірі 4405 грн., згідно ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018 з врахуванням проведених раніше виплат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року скасовано. Прийнято нову постанову якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, виходячи з грошового забезпечення, із урахуванням посадового окладу в розмірі 7330 грн., що відповідає тарифному розряду « 40» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та додатками №23, 24, та згідно із наказом Міністерства оборони України №90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних сил України».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Київського міського військового комісаріату від 31 січня 2019 року №ФА-153282, виходячи з грошового забезпечення, із урахуванням посадового окладу в розмірі 7330 грн., що відповідає тарифному розряду « 40» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та додатками №23, 24, та згідно із наказом Міністерства оборони України №90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних сил України», починаючи з 01.01.2018 з врахуванням проведених раніше виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У подальшому, у травні 2021 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №320/2555/20 та про накладення штрафу.

Вказана заява мотивована тим, що пенсія за вислугу років йому була призначена у розмірі 86% від суми грошового забезпечення. У подальшому, у квітні 2018 року здійснено перерахунок його пенсії, за наслідками якої встановлено 70% від суми грошового забезпечення.

Втім, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі №320/53/19 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з 86% від відповідних сум грошового забезпечення.

Надалі, у зв`язку з прийняттям у даній справі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020, ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби щодо примусового виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020.

Однак, як вказує позивач, під час виконання такої постанови, йому було зменшено основний розмір пенсії з 86% до 70% від суми грошового забезпечення, та сума перерахованої пенсії стала менша ніж розмір пенсії, призначеної відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у справі №320/53/19.

При цьому, предметом розгляду у справі №320/2555/20 не було визначення основного розміру пенсії позивачу у відсотковому відношення.

Враховуючи, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 на даний час відповідачем не виконана, вказане позбавляє позивача на отримання пенсійних виплат у встановленому законом розмірі.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд на підставі ст. 382 КАС України:

1) встановити судовий контроль за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №320/2555/20;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві у десятиденний строк з моменту отримання відповідної ухвали суду подати звіт про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №320/2555/20 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 у розмірі 86% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Київського міського військового комісаріату від 31 січня 2019 року №ФА-153282, виходячи з грошового забезпечення, із урахуванням посадового окладу в розмірі 7330 грн., що відповідає тарифному розряду « 40» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та додатками №23, 24, та згідно із наказом Міністерства оборони України №90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних сил України», починаючи з 01.01.2018 з врахуванням проведених раніше виплат;

3) у разі невиконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 або ненадання звіту про виконання накласти на заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві ОСОБА_2 штраф, що становить сорок розмірів прожиткового мінімумум для працездатних осіб, половину з якого стягнути на користь Державного бюджету України, а другу половину на користь ОСОБА_1 .

У поясненнях на вказану заяву, пенсійним фондом зазначено, що відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві проведено відповідний перерахунок пенсії, та після виконання рішення суду у справі №320/2555/20 розмір пенсії ОСОБА_1 зменшився, тому виплата пенсії проводиться в раніше встановленому розмірі.

Розглянувши заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №320/2555/20 та про накладення штрафу, колегія суддів приходить до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 та ухвалах від 10.12.2018 в справі №807/2358/15, від 17.10.2019 в справі №826/12592/14.

Крім того, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Як вбачається з пояснень позивача, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №320/2555/20 на даний час не реалізована відповідачем, оскільки під час її виконання відповідачем не було виконано рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 у справі №320/53/19.

Однак, як стверджує відповідач, відповідачем було виконано вказану постанову, втім після такого перерахунку розмір пенсії зменшився, відтак пенсійним фондом на підставі статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсії провадиться в раніше встановленому розмірі.

Надаючи оцінку вищевказаним доводам, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство, зокрема, положення ст. 382 КАС України, не встановлюють, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено обов`язок щодо подачі звіту про виконання судового рішення.

У той же час, за змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості судового рішення такою підставою є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідач стверджує, що виконав судове рішення в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що обраний заявником спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, оскільки в даному випадку потребує дослідження та встановлення судом нових фактів на які посилається позивач, що не були предметом розгляду справи в суді апеляційної інстанції, зокрема встановлення відсоткового значення грошового забезпечення позивачу під час перерахунку його пенсії.

При цьому, факт не дослідження вказаного питання під час вирішення справи №320/2555/20 не було спростовано сторонами.

Оскільки ОСОБА_1 у цій справі обрав спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України, однак спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що в силу приписів ст. 383 КАС України пов`язує наявність підстав для визнання протиправними дій або рішень такого суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду.

Відтак, якщо заявник вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, що також передбачає судовий контроль за виконанням судового рішення або в порядку примусового виконання рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого контроль за виконанням судового рішення здійснюється державним виконавцем шляхом вчинення дій примусового характеру, зокрема, шляхом накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення та направленням подання про порушення кримінальної справи за його невиконання.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку, що на даний час відсутні об`єктивні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі шляхом подання звіту про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України.

Відповідно, з урахуванням положень ст. 382 КАС України, заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 311, 321, 325, 328, 382 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі №320/2555/20 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

Є.І. Мєзєнцев