Справа № 640/12858/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернуся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 18.03.2019 року № , № , № .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок відображення у Книзі обліку доходів і витрат доходів від операцій з інвестиційними активами, витрати щодо яких були понесені ще у 2008-2009 роках. На думку позивача, надання до перевірки Книги обліку доходів і витрат не підтвердило і не спростувало б порушення позивачем виявлені під час перевірки порушення.

Позивач зазначає, що надав усі підтверджуючі документи щодо понесення ним витрат на придбання інвестиційного активу та отримання доходу, відповідно до яких сума витрат склала 99 000,00 грн., сума доходу - 99 660,00 грн., тобто, позитивне значення складає 660,00 грн., що і було відображено в декларації. Проте, відповідач протиправно донарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, відповідачем подано клопотання, в якому просить замінити ГУ ДФС у м. Києві правонаступником - ГУ ДПС у м. Києві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано ГУ ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до ГУ ДПС у м. Києві.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Наведене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача ГУ ДПС у м. Києві його правонаступником ГУ ДПС у м. Києві та після такої заміни усі дії, вчинені в адміністративному процесі до її вступу, обов`язкові для ГУ ДПС у м. Києві в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для ГУ ДФС у м. Києві.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу корпоративного права платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки від 01.02.2019 року №220/26015-42-03-30/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги:

- п.п. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України - не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України - не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 1 485,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення - рішення від 18 березня 2019 року

- № згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України за порушення підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 164 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік на 22 285,00 грн.

- № згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України за порушення пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за 2016 рік на загальну суму 1 856,25 грн.

- № згідно з підпунктом 54.3.1, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України за порушення пункту 176.1 статті 176, пункту 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України до ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази, які підтверджують придбання акцій Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект», яке в подальшому реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» та факт перебування у власності позивача 15,1% статутного капіталу вартістю 99 660,00 грн., у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Статтею 170 ПК України зокрема передбачено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік, за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.

Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Для цілей цього пункту термін «інвестиційний актив» означає пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

Згідно п.п. 14.1.81-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України інвестиційний прибуток для цілей розділу IV цього Кодексу - дохід у вигляді позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку від проведення операцій з цінними паперами з урахуванням курсової різниці, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, та витратами на придбання таких інвестиційних активів.

Згідно з підпунктом 168.2.1 пункту 168.2, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Відповідно до вимог п.п. 1.2, 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, з огляду на викладене, інвестиційним прибутком, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і на який нараховується військовий збір, є позитивна різниця між витратами особи на придбання інвестиційного активу і доходом, отриманим від його реалізації (тобто позитивний фінансовий результат).

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, 18 вересня 2009 року між ТОВ «Фондова компанія «Меридіан» (комісіонер) та ОСОБА_1 (комітент) було укладено договір комісії №300/09-Б про придбання цінних паперів Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» номінальною вартістю 600,00 грн. комісіонером за дорученням позивача.

Згідно замовлення №1 від 21 вересня 2009 року позивач доручив придбати 198 акцій загальною сумою 118 800,00 грн.; відповідно до замовлення №2 від 23 вересня 2009 року позивач доручив придбати 341 акцію ціною за один цінний папір не більше 780,00 грн. загальною вартістю 236 280,00 грн.; відповідно до замовлення №3 від 28 вересня 2009 року позивач доручив придбати 330 акцій ціною за один цінний папір не більше 780,00 грн., загальною сумою 239 580,00.

Відповідно до звіту комісіонера від 16 жовтня 2009 року до договору комісії позивач придбав акції Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» придбано 869 акцій на суму 594 660,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 29 вересня 2009 року №334/09-Б ОСОБА_1 придбав 11 акцій Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» номінальною вартістю 600,00 грн. на загальну суму 6 600,00 грн., про що свідчить акт від 16 жовтня 2009 року про виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу від 29 вересня 2009 року №334/09-Б.

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 29 вересня 2009 року №336/09-Б ОСОБА_1 придбав 11 акції Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» номінальною вартістю 600,00 грн. на загальну суму 6 600,00 грн., про що свідчить акт від 16 жовтня 2009 року про виконання зобов`язань по вказаному договору.

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 29 вересня 2009 року №337/09-Б ОСОБА_1 придбав 11 акцій Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» номінальною вартістю 600,00 грн. на загальну суму 6 600,00 грн., про що свідчить акт про виконання зобов`язань за вказаним договором від 16 жовтня 2009 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 29 вересня 2009 року №338/09-Б ОСОБА_1 придбав 11 акцій Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» номінальною вартістю 600,00 грн. на загальну суму 6 600,00 грн., що підтверджується актом про виконання зобов`язань за вказаним договором від 16 жовтня 2009 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному Товариства з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» від 28 січня 2011 року ОСОБА_1 придбав частку у розмірі 1% номінальною вартістю 6 600,00 грн. у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект».

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 від 20.05.2019 року у період з 01 січня 2009 року по 20 травня 2009 року проведено розрахунок з ТОВ «Фондова компанія «Меридіан», яке діяло від імені позивача комісіонером при купівлі акцій Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект».

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії статуту Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект», затвердженого загальними зборами акціонерів від 26 травня 2008 року у редакції 01 жовтня 2009 року, ОСОБА_1 є власником 10% статутного капіталу із загальною кількістю акцій 110 штук на суму 66 000,00 грн. номінальною вартістю 600,00 грн. за одну акцію.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» у редакції 01 лютого 2011 року позивач володіє 89% статутного капіталу (вартість вкладу становить 587 400,00 грн.).

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» у редакції 02 березня 2011 року ОСОБА_1 є власником 90% статутного капіталу вартістю 594 000,00 грн.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» у редакції 11 лютого 2014 року ОСОБА_1 є власником 15,1% статутного капіталу вартістю 99 660,00 грн., статутний капітал Товариства складається з вартості вкладів його учасників.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» у редакції 12 травня 2016 року позивач не є власником статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач надав докази, які підтверджують придбання акцій Закритого акціонерного товариства «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект», яке в подальшому реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Український проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут річкового транспорту «Укррічтранспроект» та факт перебування у власності позивача 15,1% статутного капіталу вартістю 99 660,00 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що інвестиційні витрати позивача повинні бути підтверджені розрахунковими документами, відповідно до норм Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами та не регулює договірні відносини, зокрема, фізичної особи (яка не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності) з інвестування коштів.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, не є фізичною особою - підприємцем, отже, на нього не розповсюджується дія Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №804/13463/14.

Крім того слід зазначити, що чинне законодавство не встановлює відповідного виключного переліку документів, які можуть підтверджувати інвестиційні витрати.

У свою чергу обов`язок доказування у податкових спорах покладається на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 20 лютого 2018 року у справі №817/149/17, від 29 березня 2018 року у справі №813/2758/16.

Відповідачем не доведено отримання ОСОБА_1 у 2016 році інвестиційного прибутку в межах спірних відносин та, відповідно виникнення у нього обов`язку щодо оподаткування його податком на доходи фізичних осіб і сплати з нього військового збору.

Оскільки докази отримання позивачем інвестиційного прибутку в 2016 році відсутні, відповідно, у нього відсутній обов`язок надання Книги обліку доходів і витрат.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкові повідомлення-рішення від 18 березня 2019 року №, № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма