Справа № 752/4946/17
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/4946/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати неправомірними дії Верховного Суду України щодо відмови у виплаті позивачу вихідної неоподаткованої допомоги;

- зобов`язати Верховний Суд України виплатити позивачу, вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року позовні вимоги задоволено частково:

- зобов`язано Верховний Суд України нарахувати та виплатити судді Верховного Суду України у відставці - ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі трьох місячних суддівських винагород відповідно до ч. 1 ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року у розмірі 107 445,00 грн. (сто сім тисяч чотириста сорок п`ять гривень 50 копійок).

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року у частині задоволеної позовної вимоги про зобов`язання Верховного Суду України нарахувати та виплатити судді Верховного Суду України у відставці ОСОБА_1 вихідну допомогу та прийнято у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Верховного Суду України про зобов`язання Верховного Суду України нарахувати та виплатити судді Верховного Суду України у відставці ОСОБА_1 вихідну допомогу.

Постановою Верховного Суду від 13 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року в нескасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року в цій справі - залишено без змін.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду 01 червня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд постанови за виключними обставинами, в якій останній просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог заяви позивачем вказано, що при ухваленні постанови від 08 серпня 2018 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на день припинення повноважень ОСОБА_1 , як судді Верховного Суду України, у ст. 136 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», було виключено положення про те, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Кріт того, в постанові апеляційного суду також зазначено, що рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося, а тому така норма є чинною.

Разом з тим, ОСОБА_1 наголошує, що рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

У відповіді на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами Верховний Суд України вказує на те, що Конституційним Судом України встановлено суперечність положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-V частині першій статті 8 Конституції України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (визнано неконституційним) положення положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII.

У резолютивній частині згаданого рішення Конституційним Судом України встановлено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №825/1022/17.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що аналіз змісту положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України свідчить, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 (справа № 808/1628/18, розглянута у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду) сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної норми КАС України.

Зокрема Верховний суд зазначив, що положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України містять імперативний припис. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Словосполучення "ще не виконане", яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення" про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством».

Окремо Суд зазначив, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

В даному випадку позивач просить переглянути за виключними обставинами в порядку статті 361 КАС України судове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

З огляду на наведений вище правовий висновок правові підстави для задоволення заяви представника позивача в цьому випадку - відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 березня 2021 у справі № 520/10062/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви з огляду на відсутність обставин, які в силу ст. 361 КАС України вважалися б виключними.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку