Справа № 240/7373/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
03 серпня 2021 року м. Житомир справа № 240/7373/21
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби оформлене протоколом від 04.03.2021 №31, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її брата - солдата ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини .
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі сімсот п`ятдесят кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року у зв`язку із загибеллю її брата - ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено їй у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її брата - солдата ОСОБА_2 смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини, оскільки вона є членом сім"ї у розумінні Сімейного кодексу України та проживала разом з ним в одному будинку, вела спільний побут, мала взаємні права та обов"язки.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що сестра загиблого, що є позивачем у справі, досягла повноліття, працездатна, у шлюбі не перебувала, дітей не має і не перебувала на утриманні свого брата. Крім того, судом не встановлено факт, що має юридичне значення, для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, зокрема про ведення спільного побуту та наявність взаємних прав та обов`язків, а також про наявність права позивача на отримання одноразової грошової допомоги. З огляду на це, просить у позові відмовити.
У відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є сестрою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .
В квітні 2014 року ОСОБА_2 був призваний до Збройних Сил України по мобілізації, відповідно до наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2014 №116 зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника зенітного ракетного взводу 1 механізованого батальйону.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 19 квітня 2017 року у справі №290/762/16-ц оголошено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим .

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 33.03.2018 року №606 встановлено, що смерть солдата ОСОБА_2 1982 року зародження, підтверджена свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , яке видане 10 травня 2017 року Романівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, - так, пов"язана із захистом Батьківщини.

У зв"язку з цим, у квітні 2018 позивач подала заяву про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її брата - солдата ОСОБА_2 смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини .

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 04.03.2021 №31 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 досягла повноліття, працездатна, у шлюбі не перебувала, дітей не має і не перебувала на утриманні свого брата. Крім того, судом не встановлено факт, що має юридичне значення, для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, зокрема про ведення спільного побуту та наявність взаємних прав та обов`язків, а також про наявність права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011).

Статтею 1 Закону №2011 встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011 дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного падку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Пунктом "а" ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок №975) п. 3 якого визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-4 Закону №2011 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Тобто, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців державою гарантовано виплату одноразової грошової допомоги членам сімей військовослужбовців, які загинули у розмірі, визначеному ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зі змісту зазначених правових приписів видно, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 10.05.2017 серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 03.03.2018 №606 встановлено, що смерть солдата ОСОБА_2 так, пов`язана із захистом Батьківщини.

Обставина, що причина смерті ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини, відповідачем не заперечується.

У свою чергу, позивач вважає, що вона, як сестра померлого є членом його сім"ї у розумінні Сімейного кодексу України та має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд такі доводи вважає помилковими, з огляду на таке.

При цьому, згідно із статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним основним осередком суспільства, її складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно частини четвертої статті 259 Сімейного кодексу України, повнолітні особи мають право брати участь у вихованні своїх неповнолітніх братів та сестер, незалежно від місця їхнього проживання.

Відповідно до частини другої статті 267 Сімейного кодексу України, повнолітні брати і сестри зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

На підтвердження факту спільного проживання з братом позивач надала довідки Ягодинської сільської ради №509 від 18.09.2016 та №214 від 06.04.2018.

Разом з тим, з довідки №509 виданої громадянці ОСОБА_1 слідує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, у вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_2 не працює.

У довідці №214 від 06.04.2018 зазначено про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно є рідними братом та сестрою, вони проживали разом в одному будинку та вели спільне домашнє господарство, також вказано, що ОСОБА_1 знаходилась на його повному матеріальному забезпеченні.

В той же час, суд відмічає, що зазначені довідки видані у 2016 та 2018 роках, а згідно наданих до позову доказів, зокрема, рішення Романівського районного суду від 19.04.2017 у справі №290/762/16-ц, слідує, що ОСОБА_2 був призваний до Збройних Сил України у квітні 2014 року. У липні 2014 року направлений для безпосередньої участі в антитерористичній операції, після чого вважався зниклим безвісти.

Отже, станом на дату видачі вказаних довідок ОСОБА_2 не міг вести спільне господарство у с. Ягодинка з позивачем адже у квітні 2014 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 звідки відряджений для безпосередньої участі у антитерористичній операції, тому вказані докази суд оцінює критично.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач 1980 р.н., є повнолітньою та працездатною особою. Докази того, що перебувала на утриманні свого брата позивач не надала.

Таким чином, позивач не надав документи на підтвердження факту спільного проживання з померлим братом однією сім`єю, зокрема, ведення спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків, або перебування позивача на утриманні брата (померлого), якщо такий факт має місце бути (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Враховуючи зазначене, позивачем не доведено, що вона є членом сім"є загиблого ОСОБА_2 або утриманцем, відтак, суд вважає, що на неї не поширюється дія статті 16-1 Закону №2011-XII та відсутнє право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (, проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос