Справа № 640/16031/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року м. Київ № 640/16031/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (далі також - позивач, ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на відсутність у контролюючого органу правових підстав для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Як стверджує позивач, у період з 01.01.2015 ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» було зареєстрованим платником єдиного податку третьої групи. 31.12.2017 Товариство перейшло на загальну систему оподаткування, та на момент такого переходу позивач не мав заборгованості по податках і зборах.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі №640/16031/20 за вказаним позовом та дану справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, цією ухвалою суд витребував від відповідача ряд доказів, зокрема: засвідчені витяги з інтегрованої картки платника єдиного податку (позивача) за період починаючи з початку 2018 року по день отримання відповідачем копії цієї ухвали суду; засвідчені копії податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 № з доказами його надіслання та/або вручення уповноваженому представнику платника податку; засвідчені копії акта перевірки на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.06.2018 №.

Представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, разом додатковими матеріалами (засвідченими витягами з інтегрованої картки платника єдиного податку за період з 01.01.2018 по 29.02.2020, копіями акта камеральної перевірки від 05.07.2019 №1288/26-15-12-04-19/3631411 та оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 №, разом з розрахунком штрафної санкції). Інші витребовувані судом докази відповідач з невідомих причин до суду не подав. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що в ході проведеної камеральної перевірки контролюючим органом встановлено несвоєчасну сплату ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» узгодженої суми грошового зобов`язання по єдиному податку з юридичних осіб, визначеного останньому згідно податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 №. Як наслідок за результатами проведеної камеральної перевірки та на підставі акта від 05.07.2019 №1288/26-15-12-04-19/3631411 Головне управління ДФС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення від 13.08.2019 №.

У свою чергу представник позивача подав через канцелярію суду відповідь на відзив, у тексті якої повідомив суд про не отримання ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» від контролюючого органу податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 №.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05.07.2019 працівником Головного управління ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка, предметом якої було питання дотримання ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати до бюджету єдиного податку з юридичних осіб. За результатами такої перевірки складений акт від 05.07.2019 №1288/26-15-12-04-19/36351411 (далі - акт камеральної перевірки), за висновком якого позивач порушив граничні строки сплати узгоджених сум грошового зобов`язання по єдиному податку з юридичних осіб, визначеного контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення форми «Ш» від 08.06.2018 №.

Не погоджуючись із правомірністю висновків акта камеральної перевірки Товариство подало до Головного управління ДФС у м. Києві письмові заперечення (вих. №409 від 15.07.2019). За наслідками розгляду таких заперечень Головне управління ДПС у м. Києві залишило висновки акта камеральної перевірки без змін.

13.08.2019 на підставі цього акта камеральної перевірки Головне управління ДФС у м. Києві прийняло спірне у справі податкове повідомлення-рішення форми «Ш» за №, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з юридичних осіб» (код « 18050300») у розмірі 11 340,85 грн. на 82 календарні дні, нарахувало позивачу штраф у сумі 2 268,17 грн. (що, складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання).

ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» оскаржила вказане податкове повідомлення-рішення у досудовому порядку, шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України. Своїм рішенням від 23.10.2019 вих. №6635/6/99-00-08-05-05 про результати розгляду скарги (з урахуванням рішення від 12.09.2019 №1495/6/99-00-08-05-05 про продовження строку розгляду) Державна податкова служба України залишила скаргу позивача без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 13.08.2019 № - без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 13.08.2019 № протиправним та безпідставним, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом норм ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом п. 295.3 і 295.4 ст. 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси.

У силу положень норм п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі ж оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Аналіз наведених вище норм Кодексу дає суду підстави для висновку, що саме факт узгодження грошового (податкового) зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке грошове (податкове) зобов`язання в установлений строк. Відповідно, якщо податкове зобов`язання не є узгодженим відповідно до положень ПК України, воно не має наслідків для платника податків щодо відповідальності за його несплату. Більше того, у випадку, коли таке зобов`язання є неузгодженим, воно не створює наслідків для визначення інших зобов`язань, а рішення, яким воно визначається, не має юридичної сили для посилання на нього при перевірках даного платника податків.

У силу приписів п. 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).

Зокрема, згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Дослідивши та проаналізувавши зміст акта камеральної перевірки, що став підставою для прийняття Головним управлінням ДФС у м. Києві оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 №, суд встановив, що в основу такого акта покладені висновки про несвоєчасне погашення платником податку (позивачем) узгоджених сум грошового зобов?язання, визначеного контролюючим органом згідно іншого податкового повідомлення-рішення, - а саме податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 №.

За даними інтегрованої картки платника єдиного податку з юридичних осіб за 2018 рік (далі - ІКП), 23.06.2018 до ІКП були внесені відомості щодо нарахування ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» до сплати сум грошового зобов`язання по податковому повідомленню-рішенню від 08.06.2018 №. Погашення таких грошових зобов`язань відбулось 14.09.2018.

З метою з`ясування та перевірки достовірності відображеної в тексті акта камеральної перевірки та в ІКП інформації про узгодження сум грошового зобов`язання, визначеного згідно податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 №, суд своєю ухвалою від 27.08.2020 зобов?язав відповідача підтвердити документально факти прийняття органом ДФС податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 №, а також узгодження у встановленому законом порядку суми грошового зобов?язання за таким податковим повідомленням-рішенням. Проте відповідач у зазначеній частині вимоги ухвали суду не виконав, надав суду ані копії самого податкового повідомлення-рішення, ані доказів його надсилання та/або вручення платнику. При цьому, відповідач також не подав до суду письмові пояснення про причини відсутності у нього запитуваних документів.

У свою чергу позивач не підтвердив факт отримання ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 № та про обізнаність товариства щодо цього рішення контролюючого органу.

Враховуючи наведене, суд оцінює посилання контролюючого органу в акті камеральної перевірки на податкове повідомлення-рішення від 08.06.2018 № як безпідставні, оскільки факт узгодження у встановленому законом порядку грошового зобов`язання за таким рішенням документально не підтверджено, а тому висновки акта камеральної перевірки про прострочення позивачем граничного строку сплати грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб суд вважає необгрунтованими. У зв`язку з цим суд погоджується із доводами позивача про протиправність податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 № та відповідно необхідність скасування такого рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду цієї справи суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 17.08.2020 №7 підтверджено, що за позовом ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» судовий збір у сумі 2 102 грн. був сплачений ОСОБА_1 (який одночасно є керівником ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» та Адвокатського об`єднання «Гапоненко і партнери»). Таким чином, враховуючи розмір заявлених та задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про присудження на користь названої фізичної особи судових витрат по сплаті судового збору у вказаній сумі коштів повністю за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу (п. 1 ч. 3 цієї ж статті Кодексу).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Порядок розподілу судових витрат визначено ст. 139 КАС України. Так, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 134 КАС України).

У силу положень ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №922/901/19, від 01.10.2018 у справі №569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі №755/6702/16-а.

Поряд з цим в іншій своїй постанові від 14.07.2021 у справі №808/1849/18 Верховний Суд відзначив, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

13.10.2020 представник позивача (адвокат Гапоненко Р.І.) подав до суду заяву з питання відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всього у сумі 32 000 грн. Копія такої заяви була надіслана позивачем 09.10.2020 на адресу відповідача рекомендованим листом №962.

На підтвердження розміру понесених витрат в судах апеляційної і касаційної інстанцій представником позивача надано копії:

1) договору №03-15 про надання правової (правничої) допомоги від 17.08.2018, укладеного ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» (в особі президента Гапоненка Романа Івановича) та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» (в особі першого заступника керуючого партнера Дербеньової С.Ф.) (далі - договір);

2) додаткової угоди №1 від 17.02.2020 до цього Договору;

3) акта надання послуг №78 від 06.10.2020, за змістом якого розміру гонорару за надання правової (правничої) допомоги склав 32 000 грн., із розрахунку обсягу витраченого часу - 16 годин (в т.ч. 2000 грн. за 1 годину);

4) додатку до акта наданих послуг, підписаний лише адвокатом Гапоненко Р.І., що містить наступний перелік наданих послуг: аналіз податкового повідомлення-рішення щодо відповідності такого нормам ПК України та іншим нормам законодавства (витрачений час - 1 год. 30 хв.); дослідження та аналіз судової прави, діючого законодавства щодо предмету спору по справі №640/16031/20 (витрачений час - 1 год. 30 хв.); формування правової позиції у справі (витрачений час - 1 год.); підготовка та подання до суду позовної заяви (витрачений час - 4 год.), підготовка та подання до суду клопотання на виконання вимог ухвали суду (витрачений час - 2 год.); аналіз змісту відзиву на позов (витрачений час - 2 год.); підготовка та подання до суду відповіді на відзив (витрачений час - 4 год.);

5) квитанцій до прибуткових касових ордерів АО «Гапоненко Роман і партнери» від 05.10.2020 №16, від 07.10.2020 за №17 і №18, від 09.10.2020 за №19, всього на загальну суму 32 000 грн.

Дослідивши та проаналізувавши зміст поданих представником позивача документів суд дійшов висновку, що такими підтверджено інформацію про: розмір витрат на правничу допомогу адвоката; вартість послуг адвоката (гонорару), визначеною згідно з умовами договору про надання правничої допомоги; вид і обсяг наданих послуг; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги; оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

У свою чергу від відповідача до канцелярії суду жодних заперечень проти поданої заяви та/або клопотань про зменшення розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу не надійшло.

А тому суд вважає необхідне задовольнити заяву позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 32 000 грн.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (, адреса місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Предславинська, 30, оф. 16) до Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.08.2019 №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця роботи: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (, адреса місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Предславинська, 30, оф. 16) судових витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32 000 грн. (тридцять дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок