Справа № 140/17505/20
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2021 року

м. Київ

справа №140/17505/20

адміністративне провадження №К/9901/26486/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В. М.,

суддів: Кравчука В. М., Чиркіна С. М.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 140/17505/20 за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов,

УСТАНОВИВ:

У 2020 році Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Волинській області (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати постанови від 14.12.2020:

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-1;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-2;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-3;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-4;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-5;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-6;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-7;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-8;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-9;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-10;

№ ВЛ- 1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-11;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-12;

№ ВЛ- 1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-13;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-14;

№ ВЛ- 1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-15;

№ ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-16.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути та розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням Волинського окружного адміністративного суду та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині 1 статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Так, задовольняючи позов, суди вказали на те, що:

«відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.»

«Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.»

«Підхід, застосований відповідачем, в контексті обставин цієї справи, призвів до того, що позивача фактично притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення двічі: постановами відповідача від 14.12.2020 року - 800000 грн. і постановою суду від 17.12.2020 року - 8500 грн. Такий результат правозастосування, не зважаючи на причини його виникнення, не узгоджується з цілями ст. 61 Конституції України.»

Єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики (пункт 4 частини 4 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в адміністративному судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників судового процесу.

Суд, звертає увагу, що Верховним Судом сформовано усталену практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема, що:

«правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України, як і правопорушення, передбачене у частині третій статті 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність, та сформував правовий висновок відповідно до якого: штрафи, передбачені статтею 265 КЗпП України, є заходами фінансової відповідальності, підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає; фізична особа-підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 КЗпП України та частиною третьою статті 41 КУпАП в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права».

Аналогічні висновки викладені зокрема у постановах від 26.04.2021 у справі № 400/2755/18, від 27.05.2021 у справі № 824/1164/18-а та від 01.06.2021 у справі № 440/654/19, і Суд не вбачає правових підстав відступати від неї.

Враховуючи наявність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судові рішення, зазначені у частині 1 статті 328 КАС України і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Також у касаційній скарзі підстави передбачені частинами 4, 5 статті 328 КАС України, - не передбачені.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Держпраці у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 140/17505/20.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В. М. Бевзенко

Судді В. М. Кравчук

С. М. Чиркін