Справа № 160/9698/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року Справа № 160/9698/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 02.04.1979 року по 15.10.1979 року та з 09.09.1980 року по 17.12.1987 року в Бахчесарайській районній раді народних депутатів та його виконавчого комітету м. Бахчисарай, з 15.10.1979 року по 09.09.1980 року в Бахчесарайському відділу культури
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) періодів роботи з 02.04.1979 року по 15.10.1979 року та з 09.09.1980 року по 17.12.1987 року в Бахчесарайській районній раді народних депутатів та його виконавчого комітету м. Бахчисарай, з 15.10.1979 року по 09.09.1980 року в Бахчесарайському відділу культури.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що остання звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, а відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю стажу, оскільки через неточність та невідповідність записів в трудовій книжці в розрахунок стажу не взято періоди роботи з 06.02.1979 року по 01.03.1979 року та з 09.09.1980 року по 17.12.1987 року, оскільки в записах про звільнення немає посилання на статтю КЗпП підстави для звільнення, на печатках, якими завірені записи про звільнення не можливо визначити підприємство.
Крім того, відповідачем роз`яснено, що згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на теперішній час відсутні законні підстави для призначення пенсії відповідно до документів, які видані підприємством, яке зареєстроване на території Криму, з чим позивач не погоджується, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка позивача.
На думку позивача, оскаржувані дії є протиправними, у зв`язку з чим він звернулась до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 22 червня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року на адресу суду від відповідача 13 липня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що через неточності та невідповідність записів у наданій трудовій книжці вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, в розрахунок стажу позивача не взято наступні періоди:
- з 06.02.1979 по 01.03.1979 та з 09.09.1980 по 17.12.1987, так, як в записах про звільнення немає посилання на статтю КЗпП підстави для звільнення;
- з 02.04.1979 по 15.10.1979 та з 16.10.1979 по 09.09.1980, так, як на печатках, якими завірені записи про звільнення не можливо визначити назву підприємства, а також в записах про звільнення немає посилання на статтю КЗпП підстави для звільнення, що є порушенням Інструкції ведення трудових книжок.
11.03.2021 року позивач звернулась з заявою довільної форми про зарахування до страхового стажу період роботи з 02.04.1979 по 14.10.1979, з 15.10.1979 по 09.09.1980, з 10.09.1980 по 17.12.1987 року та надала архівні довідки підприємств, на яких працювала, проте, останні не принялись відповідачем до уваги з підстав того, що підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території Криму.
У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .
15.08.2020 року позивач звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії.
Листом від 28.08.2020 року відповідач повідомив позивача про відмову у призначені пенсії, оскільки з наданих документів страховий стаж позивача становить 19 років 02 місяці 18 днів.
В обґрунтування відмови відповідачем зазначено, що через неточності та невідповідність записів, у наданій трудовій книжці, вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, в розрахунок стажу не взято наступні періоди:
- з 06.02.1979 по 01.03.1979 та з 09.09.1980 по 17.12.1987 так, як в записах про звільнення немає посилання на статтю КЗпП підстави для звільнення,
- з 02.04.1979 по 15.10.1979 та з 16.10.1979 по 09.09.1980 так, як на печатках, якими завірені записи про звільнення не можливо визначити назву підприємства, а також в записах про звільнення немає посилання на статтю КЗпП підстави для звільнення, що є порушенням Інструкції ведення трудових книжок.
Позивач зверталась до відповідача з заявою довільної форми про зарахування до страхового стажу період роботи з 02.04.1979 по 14.10.1979, з 15.10.1979 по 09.09.1980, з 10.09.1980 по 17.12.1987 року та надала архівні довідки № Р-6л, Р-7л, Р-8л, Р-9л, Р-10л від 01.03.2021 року, видані начальником архівного відділу адміністрації Бахчисарайського району Республіки Крим, та довідку №01/01-72 від 04.03.2021, видану відділом культури і міжнаціональних відносин адміністрації Бахчисарайського району Республіки Крим, та просила зарахувати періоди роботи до страхового стажу.
Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. (пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно з даних, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 06.02.1979 року остання працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії, зокрема:
- з 02.04.1979 року по 15.10.1979 року та з 09.09.1980 року по 17.12.1987 року Бахчесарайській районній раді народних депутатів та ного виконавчого комітету Бахчисарай;
- з 15.10.1979 року по 09.09.1980 року в Бахчесарайському відділу культури.
На підтвердження періоду роботи позивача в матеріалах справи містяться архівні довідки №Р-7л та №Р-9л від 01.03.2021 року, виданих архівним відділом (муніципального архіву) адміністрації Бахчисарайського району, довідки №01/01-72, №01-72/01, №01-08/76 від 04.03.2021 року, видані відділом культури і міжнаціональних відносин адміністрації Бахчисарайського району республіки Крим, архівні довідки №Р-8л, №Р-9л, №Р-9л від 01.03.2021 року, виданих архівним відділом (муніципального архіву) адміністрації Бахчисарайського району.
Однією з підстав відмови у призначенні пенсії є те, що на печатках, якими завірені записи про звільнення не можливо визначити назву підприємства, а також в записах про звільнення немає посилання на статтю КЗпП підстави для звільнення, що є порушенням Інструкції ведення трудових книжок.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні абопереведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд вважає, що не дотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.
Та обставина, що в записах про звільнення відсутнє посилання на КЗпП України не робить записи неправдивим та не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи до страхового стажу.
Відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3статті 44 Закону №1058.
Однак, до матеріалів справи відповідач не надав доказів на підтвердження того, що останнім надсилались запити до підприємств, де працювала позивач у спірні періоди роботи, з метою перевірки правильності внесених записів у трудову книжку позивача.
Судом встановлено, що другою підставою для не зарахування періодів роботи позивача є довідки видані посадовими та службовими особами, які перебувають на тимчасово окупованій території України та не приймаються відповідачем до уваги.
Однак, суд зазначає, що коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії за вислугу років, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється відповідно до Порядку.
Крім того, приймаючи документи, орган, який призначає пенсію перевіряє:
- правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта і документам про стаж;
- зміст і належне оформлення наданих документів;
- копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
З матеріалів справи вбачається, що Пенсійний фонд маючи сумніви у достовірності поданих позивачем даних, не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження пільгового стажу позивача.
Крім того, суд з приводу не врахування періодів роботи позивача з підстав не надання довідок з підприємств з територій, які знаходяться на не підконтрольні українській владі не підлягають реєстрації та виконанню, то суд зазначає, що відсутність у останнього можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 02.04.2019 року по справі № 428/1695/17, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 , від 31 січня 2019 року у справі № 423/1450/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а , що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відповідно до положень статі 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-VI суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, Суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («Намібійські винятки»), в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.
Таким чином, за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, тому періоди роботи позивача та оскаржувані періоди підлягають до зарахування до пільгового стажу позивача.
Стосовно доводів відповідача про те, що довідки видані підприємством, яке знаходиться на окупованій території, а тому відомості зазначені у них є недійсними, слід зазначити таке.
На підставі частини першоїстатті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема,Законом № 1207-VII.
Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на території Криму.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року в справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Виходячи з принципу правої визначеності, як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Суд зазначає, що обрані відповідачем у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного і того ж предмету із застосуванням приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.
Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим, зробив помилковий висновок про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та діючого законодавства України.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, відповідачем не доведено правомірності свого рішення, а отже, суд вважає, що дії відповідача є неправомірними у відмові у призначені пенсії ОСОБА_1 , тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
З огляду на вищенаведене підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , періоди роботи з 02.04.1979 року по 15.10.1979 року та з 09.09.1980 року по 17.12.1987 року в Бахчесарайській районній раді народних депутатів та його виконавчого комітету м. Бахчисарай, з 15.10.1979 року по 09.09.1980 року в Бахчесарайському відділу культури.
Підсумовуючи усе вищеперелічене, суд зробив висновок, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою суду від 22.06.2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір за подання до адміністративного суду вказаного позову в сумі 908,00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області що до відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 02.04.1979 року по 15.10.1979 року та з 09.09.1980 року по 17.12.1987 року в Бахчесарайській районній раді народних депутатів та його виконавчого комітету м. Бахчисарай, з 15.10.1979 року по 09.09.1980 року в Бахчесарайському відділу культури.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 02.04.1979 року по 15.10.1979 року та з 09.09.1980 року по 17.12.1987 року в Бахчесарайській районній раді народних депутатів та його виконавчого комітету м. Бахчисарай, з 15.10.1979 року по 09.09.1980 року в Бахчесарайському відділу культури.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук