Справа № 580/1823/21
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1823/21 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року

у справі № 580/1823/21

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Придніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Придніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправні дії Придніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) щодо відмови виключити відомості з Єдиного реєстру боржників по боржнику - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 55634318 з примусового виконання постанови № ЕАА 181778, виданої управлінням патрульної поліції в м. Одесі 09.10.2017 про стягнення штрафу в розмірі 510 грн;

- зобов`язати Придніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, по боржнику - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 55634318 з примусового виконання постанови № ЕАА 181778, виданої управлінням патрульної поліції в м. Одесі 09.10.2017 про стягнення штрафу в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені позивачем у повному обсязі, а тому відомості стосовно позивача, внесені до єдиного реєстру боржників, мають бути виключені, однак відповідач на відповідне звернення позивача не вчинив дій щодо виключення таких відомостей з реєстру.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду 16 квітня 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач сплатив штраф в розмірі 510,00 грн, виконавчий збір в сумі 51,00 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 200 грн в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, що свідчить про відсутність боргу за виконавчим провадженням № 55634318. Проте, з системного аналізу норм чинного законодавства, які регулюють порядок дій, надають певні повноваження державному виконавцю, діяти у той чи інший спосіб під час здійснення/вчинення виконавчих дій, можна зробить висновок, що наявність інших виконавчих проваджень не є підставою для відмови виключення інформації про боржника, у зв`язку відсутності боргу за певним виконавчих провадженням. Разом з тим, відповідач в межах наданих йому повноважень, не позбавлений права на внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників по боржнику за іншими виконавчими провадженнями, які у даному випадку не є предметом розгляду справи.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог скасуванню, з прийняття нового про відмову в задоволенні позовних вимог, наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що 25.01.2018 державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління у Черкаській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55634318 з примусового виконання постанови № ЕАА181778, виданої 09.10.2017 Управлінням патрульної поліції в м. Одесі щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у сумі 510 грн. У вказаній постанові також вказано, що про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 51 грн.

25 січня 2018 року відповідачем у виконавчому провадженні № 55634318 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 171 грн.

02 листопада 2018 року державним виконавцем у виконавчому провадженні № 55634318 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

11 січня 2020 року розпорядженням відповідача № 3 затверджено склад комісії для знищення виконавчих проваджень, які завершені в 2018 році за постановою про накладення адміністративного стягнення.

23 січня 2020 року відповідно до акту утилізації (знищення) архівних документів ТОВ "Екотон" були вивезені у вигляді макулатури архівні документи та в цей же день було проведено їх утилізацію.

За даними позивача, під час прийняття спадщини - квартири АДРЕСА_1 від нотаріуса йому стало відомо, що він внесений до єдиного реєстру боржників відповідно виконавчого провадження за № 55634318.

У зв`язку з чим, у грудні 2020 року, позивач звернувся до відповідача з проханням надати інформацію з приводу виконавчого провадження за № 55634318 на підставі якого його внесено до Єдиного реєстру боржників.

11.01.2021 листом за № 564 відповідач надав відповідь на звернення позивача.

У листі відповідач зазначив, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відносно позивача перебували виконавчі провадження, зокрема і № 55634318 по виконанню постанови, виданої Управлінням патрульної поліції в м. Одеса 09.10.2017 про стягнення штрафу в розмірі 510 гри на користь держави. При цьому, 02.11.2018 Головним державним виконавцем Томашковим О.С. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану згідно п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" за відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Інформація про позивача, як про божника внесена до Єдиного реєстру боржників на підставі виконавчого провадження № 55634318.

В подальшому, позивач сплатив у повному обсязі штраф, накладений за постановою Управління патрульної поліції в м. Одеса № ЕАА 181778 від 09.10.2017 в розмірі 510,00 грн, виконавчий збір в сумі 51,00 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 200 грн за виконавчим провадженням № 55634318, що підтверджується квитанцією № 9 та № 10 від 12.02.2021.

Враховуючи вище викладене 12.02.2021, позивач звернувся до відповідача із заявою про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, про позивача, як про боржника внесеного за виконавчим провадженням № 55634318, додавши до неї копії квитанцій від 12.02.2021 № 9 та № 10 про сплату штрафу в сумі 510 грн, виконавчого збору в сумі 51,00 грн та витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.

Вказану заяву отримано відповідачем 16.02.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Відповідач розглянув заяву позивача та листом від 24.03.2021 № 15019 повідомив останнього про неможливість виключення інформації з реєстру боржників, оскільки 02.11.2018 виконавче провадження № 55634318 з примусового виконання постанови Управління патрульної поліції в м. Одеса 09.10.2017 про стягнення штрафу в розмірі 510 грн завершено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", тому проведення виконавчих дій по завершеному виконавчому провадженню неможливе. Відновити виконавче провадження № 55634318 повторно не можливо, оскільки у державного виконавця відсутні правові підстави для скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.11.2018.

Також, у листі зазначено, що інформація про сплату штрафу, накладеного за постановою Управління патрульної поліції в м. Одеса № ЕАА 181778 від 09.10.2017 в розмірі 510,00 грн, виконавчого збору в сумі 51,00 грн та витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн за виконавчим провадженням № 55634318, не надходила.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до листів відповідача від 11.01.2021 № 564 та від 24.03.2021 № 15019 згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні в Придніпровському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відносно ОСОБА_1 перебували й інші виконавчі провадження, по яких відсутня інформація щодо сплати заборгованості. Враховуючи встановлені обставини підстави для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників по боржнику - ОСОБА_1 у даному випадку відсутні.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII, у відповідній редакції).

Приписами пунктів 1, 4 частини 1 статті 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1404-VIII, єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

В силу положень частини 5 статті 9 Закону №1404-VIII, відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 7 статті 9 Закону №1404 відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 1, п. 2 Розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 р. №2432/5 Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.

За змістом п. 6 Розділу Х Положення N 2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження";

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження";

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Згідно вимог ч. 7 зазначеної статті відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.50 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява N 25701/94, п. п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], N 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п. 52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви N N 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява N 29979/04, п. 71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). (1)Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1-2 ст. 308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів звертає увагу, що положення ст. 9 Закону N 1404 не передбачають існування таких обставин, які склались у даній справі.

Отже, колегія суддів зазначає, що положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007 р.).

Якість закону пов`язана з достатньою чіткістю встановлення ним тих чи інших обставин, на підставі яких діють державні органи (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006 р.).

Слід також виокремити наступні основні ознаки категорії "якість закону" за практикою ЄСПЛ:

- поняття "якість закону" (quality of law) охоплює собою такі характеристики відповідного акта законодавства як, зокрема, чіткість, точність, недвозначність, зрозумілість, узгодженість, доступність, виконуваність, передбачуваність та послідовність. Ці характеристики стосуються як положень будь-якого акта (норм права, які в ньому містяться), так і взаємозв`язку такого акта з іншими актами законодавства такої ж юридичної сили;

- категорія "якість закону" є основою правового порядку, заснованого на принципах верховенство права (правовладдя; rule of law), оскільки однією з вимог цього принципу є вимога юридичної визначеності (legal certainty), яка є істотно важливою у питаннях довіри до судової системи, а також для гарантування ефективності підприємницької діяльності та привабливості інвестиційного клімату (передумов економічного розвитку);

- норми права, що не відповідають критерію "якості закону" (зокрема, не відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability); передбачають можливість різного тлумачення та правозастосування), суперечать і такому елементу принципу верховенства права як заборона свавілля, а застосування таких норм може призвести до порушення конституційних прав особи та неможливість адекватного захисту від необмеженого втручання суб`єктів владних повноважень у права такої особи;

- суб`єкт нормотворчості не повинен порушувати права особи внаслідок прийняття "неоднозначних" актів законодавства та повинен нести відповідальність за це (особливо, якщо акт передбачає можливість обмеження прав особи), а також мати обов`язком негайно виправити ситуація, яка зумовлена прийняттям акта, що містить норми права, які не відповідають критерію "якості закону";

- чіткість положень актів законодавства безпосередньо впливає на якість судового рішення, одним з критерії чого є формулювання у резолютивній частині рішення такого припису, який було б легко виконати та, відповідно, ефективно захистити порушене права особи;

- акт законодавства, який містить норму, що не сформульована з достатньою мірою якості, не дозволяє особі регулювати (впорядкувати) свою поведінку та передбачати (без зайвої складності або отримавши, при потребі, відповідну консультацію) наслідки такої поведінки, не володіє повною мірою такою ознакою як обов`язковість (не може розглядатись як "право");

- встановивши невідповідність акта законодавства критерію "якість закону" суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з принципом верховенства права з урахуванням всіх його складових.

В даному випадку, виконавче провадження № 55634318 з примусового виконання постанови № ЕАА181778, виданої 09.10.2017 Управлінням патрульної поліції в м. Одесі щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у сумі 510 грн. У вказаній постанові також вказано про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 51 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначає позивач, що останнім сплачено штраф та виконавчий збір, згідно квитанцій від 12.02.2021 року № 9 та № 10 про сплату штрафу в сумі 510 грн, виконавчого збору в сумі 51,00 грн та витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Державним виконавцем прийнято розпорядження № 55634318 від 24.02.2021 року (стор. 32 том І), яким скеровано кошти на рахунок Управлінням патрульної поліції в м. Одесі в сумі 510 грн і в сумі 51,00 грн та в сумі 200 грн на рахунок казначейства.

З аналізу матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку позивачем, з моменту коли йому стало відомо про наявність виконавчого провадження № 55634318, в добровільному порядку сплачено всі платежі, які були передбачені даним виконавчим провадження.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) за період з 2010 - 2021 рік наявна інформація про позивача тільки по одному виконавчому провадженню № 55634318 (щодо зазначеного штрафу), а отже посилання відповідача в листі про наявність інших виконавчих проваджень не підтверджено.

Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм та зважаючи на те, що матеріалами справи встановлено відсутність у позивача заборгованості за виконавчим документом № 55634318 з примусового виконання постанови № ЕАА181778, виданої 09.10.2017 Управлінням патрульної поліції в м. Одесі, колегія суддів вважає, що наслідки, передбачені ч. 7 ст. 9 Закону №1404 мають бути застосовані до позивача відповідно до вимог ч. 2 ст. 14 КАС України, оскільки позивач перестав бути боржником у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", а тому відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції передчасно зроблено висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідачем невчинено всі необхідні дії, які передбачені вимогами Закону № 1404-VIII, а отже останній діяв у не відповідності до вимог законодавства при винесені оскаржуваної постанови.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахуванням вимог ст.139 КАС України, витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції з позовом, та при подачі апеляційної скарги мають бути відшкодовані за рахунок відповідача суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи що апеляційна скарга позивача задоволена, а отже, колегія суддів доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн.

Керуючись статями 9, 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року - скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Придніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) щодо відмови виключити відомості з Єдиного реєстру боржників по боржнику - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 55634318 з примусового виконання постанови № ЕАА 181778, виданої управлінням патрульної поліції в м. Одесі 09.10.2017 про стягнення штрафу в розмірі 510 грн;

Зобов`язати Придніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, по боржнику - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 55634318 з примусового виконання постанови № ЕАА 181778, виданої управлінням патрульної поліції в м. Одесі 09.10.2017 про стягнення штрафу в розмірі 510 грн.

Стягнути з Придніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (адреса: 18018, м. Черкаси, пр. Хіміків, 50, ) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 (одну тисячу шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк