Справа № 640/24895/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року м. Київ № 640/24895/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та скасувати рішення від 14.08.2020 № 0025/219 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ізраїля ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та скасувати рішення від 14.08.2020 № 2793/219 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ізраїля ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що останній не вчиняв жодних протиправних дій на території України або на території інших держав з метою створення загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також жодним чином не порушував прав і законних інтересів громадян України та законних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну задля охорони здоров`я громадян України у відповідача не було. Звернув увагу, що листами Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 23.09.2020 № Т-579/14-18269нт та Київської місцевої прокуратури № 6 від 22.09.2020 № 56-7621вих20 фактично спростовано наявність підстав для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 14.08.2020 № 0025/219. За наведених обставин вважає, що відповідачем не виконано вимоги пункту 23 Порядку № 1983 та прийнято протиправно рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну без законних на те підстав і за відсутності відповідного подання щодо скасування дозволу на імміграцію та за відсутності будь-якої додаткової інформації, яка б свідчила про наявність підстав, передбачених підпунктами 3, 4 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію". Звернув увагу і на те, що відповідачем при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 14.08.2020 № 0025/219 порушено право позивача та позбавлено останнього права на ефективний засіб юридичного захисту в частині надання пояснень стосовно порушеного питання про скасування дозволу на імміграцію. Оскільки рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 14.08.2020 № 0025/219 є протиправним та прийнятим з порушенням вимог Закону України "Про імміграцію" та Порядку № 1983, вважає, що і рішення відповідача про скасування посвідки на постійне проживання від 14.08.2020 № 2793/219 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 22.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/24895/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

19.11.2020 до суду від представника відповідача Котляр Ю.В. надійшло клопотання про залучення Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Вказане клопотання мотивовано тим, що у спірних правовідносинах питання про скасування дозволу на імміграцію позивачеві ініційовано Головним управлінням по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України.

Також 19.11.2020 до суду від представника відповідача Котляр Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що відповідно до інформації, зазначеної у поданні Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України спільно із Київською місцевою прокуратурою № 6 в рамках кримінального провадження № 0000316 від 10.10.2019, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України, здійснюється комплекс заходів, спрямованих на встановлення осіб, причетних до вказаної протиправної діяльності. 12-13 березня 2020 року співробітниками вказаного підрозділу Служби безпеки України спільно з працівниками Печерського УП ГУНП у м. Києві та Київської місцевої прокуратури № 6 в ході проведення ряду обшуків у громадян України та громадян Ізраїлю вилучено значну кількість наркотичних засобів та психотропних речовин. На ряду з іншими членами організованої злочинної групи, яким пред`явлені підозри у вчиненні злочину, організатором збуту наркотиків на території України є позивач. У зв`язку з тим, що позивач конспірує свою злочинну діяльність, а саме: використовує месенджери в мережі Інтернет та проводить зустрічі за межами України, де обговорюються злочинні наміри, притягнути його до кримінальної відповідальності не надалося за можливе. Поряд з цим, працівниками Служби безпеки України встановлено, що позивач організував на території м. Києва шахрайську схему по відмиванню грошових коштів. Також, з`ясовано, що позивач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності на території Ізраїлю та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Зокрема, згідно інформації представництва Міністерства суспільної безпеки і поліції держави Ізраїль в країнах СНД і Балтії ОСОБА_1 23.07.1996 був засуджений в державі Ізраїль за сексуальне домагання, де відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 126 днів; 24.08.2000 - за контрабанду та збут наркотиків, викрадення транспортних засобів, відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 3 роки 4 місяці; 31.03.2005 - за змову у скоєнні злочину, відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 1 рік 3 місяці та 24.12.2008 - за незаконне зберігання зброї, відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 3 роки 8 місяців. За наведених обставин, відповідач вважає, що дії позивача на території України несуть загрозу здоров`ю, порушують права і законні інтереси громадян України та впливають на погіршення криміногенної ситуації. Також вказані дії іммігранта становлять загрозу громадському порядку в Україні. На підставі викладеного вважає, що оскаржувані рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

02.12.2020 до суду від представника позивача Тарасова С.О. надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній просить суд задовольнити позовні вимоги к повному обсязі. Звернув увагу, що до видачі посвідки на постійне проживання відповідачем здійснювалось листування з органами державної влади щодо наявності обставин, які унеможливлюють видачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання. Із наданих відповідачем листів вбачається, що жодних підстав для відмови у видачі дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання не було. Хоча підставою для скасування дозволу та посвідки наразі стали саме ті обставини, які вже встановлювались відповідачем при видачі зазначених документів. Проте, при затвердженні та складанні висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 від 14.08.2020 відповідачем взято за основу лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.07.2020 № 14/03/1/ 15653 та не здійснено жодних дій, зокрема, листування з правоохоронними органами, органами державної влади, іншими особами, щодо встановлення обставин, викладених в ньому.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі результатів здійснених перевірок, у зв`язку з відсутністю підстав для відмови у задоволенні клопотання та відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", висновком Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 25.06.2019 вирішено прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 .

25.06.2019 позивачеві видано дозвіл на імміграцію в Україну № 419420000/635.

10.07.2019 громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 .

11.08.2020 на адресу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшов лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.07.2020 № 14/3/1/ 15653 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україні", у якому повідомлено, що Головним управлінням по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України спільно із Київською місцевою прокуратурою № 6 в рамках кримінального провадження № 0000316 від 10.10.2019, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України, здійснюється комплекс заходів, спрямованих на встановлення осіб, причетних до вказаної протиправної діяльності. 12-13 березня 2020 року співробітниками вказаного підрозділу Служби безпеки України спільно з працівниками Печерського УП ГУНП у м. Києві та Київської місцевої прокуратури № 6 в ході проведення ряду обшуків у громадян України та громадян Ізраїлю вилучено значну кількість наркотичних засобів та психотропних речовин. На ряду з іншими членами організованої злочинної групи, яким пред`явлені підозри у вчиненні злочину, організатором збуту наркотиків на території України є громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 конспірує свою злочинну діяльність, а саме: використовує месенджери в мережі Інтернет та проводить зустрічі за межами України, де обговорюються злочинні наміри, притягнути його до кримінальної відповідальності наразі не має можливості. Поряд з цим, працівниками Служби безпеки України встановлено, що ОСОБА_1 організував на території м. Києва шахрайську схему по відмиванню грошових коштів. Також, з`ясовано, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності на території Ізраїлю та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Зокрема, згідно інформації представництва Міністерства суспільної безпеки і поліції держави Ізраїль в країнах СНД і Балтії ОСОБА_1 23.07.1996 був засуджений в державі Ізраїль за сексуальне домагання, де відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 126 днів; 24.08.2000 - за контрабанду та збут наркотиків, викрадення транспортних засобів, відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 3 роки 4 місяці; 31.03.2005 - за змову у скоєнні злочину, відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 1 рік 3 місяці та 24.12.2008 - за незаконне зберігання зброї, відбував покарання у вигляді позбавлення волі терміном 3 роки 8 місяців. У зв`язку з зазначеним, ОСОБА_1 несе загрозу для громадян України у зв`язку з розповсюдженням наркотиків на території України. Зневажливе ставлення іноземця до правоохоронних органів, відсутність офіційного працевлаштування та схильність до вчинення протиправних можуть призвести до вчинення ним більш тяжких злочинів у майбутньому. З урахуванням вищезазначеного, на підставі пунктів 3, 4 статті 12 Закону України "Про імміграцію" просить розглянути питання про доцільність скасування посвідки на постійне проживання за № НОМЕР_2 терміном до 08.07.2029, а також заборони в`їзду на територію України терміном на 5 років у разі необхідності.

13.08.2020 відповідачем було скеровано заступнику Директора департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України для погодження проект висновку про скасування громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україні.

14.08.2020 Державною міграційною службою України підтримано висновок та відповідачем у той же день затверджено висновок перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , яким на підставі пунктів 3 та 4 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію", пунктів 21-23 Порядку провадження та підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення вирішено скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 25.06.2019 про надання дозволу на імміграцію громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасовано, визнано недійсною на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 10.07.2019.

14.08.2020 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення:

№ 0025/219 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

№ 2793/219 про скасування посвідки на постійне проживання, виданої громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 22.09.2011 N 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За визначенням статті 1 Закону України від 07.06.2001 N 2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон N 2491-III):

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону N 2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для видачі позивачеві дозволу на імміграцію України був пункт 1 частини третьої статті 4 Закону N 2491-III, оскільки останній перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

Статтею 12 Закону N 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Частинами першою-четвертою статті 13 Закону N 2491-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до пунктів 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 N 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

З аналізу наведених норм вбачається, що подання органу, що ініціює питання скасування дозволу, має містити підстави для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Зі змісту листа Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.07.2020 № 14/3/1/15653 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україні" вбачається, що останній містить посилання на пункти 3, 4 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та виклад обставин, які, на думку останнього, свідчать про наявність підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Зважаючи на те, що вищенаведеними нормами не визначено форми подання, а також враховуючи, що лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.07.2020 № 14/3/1/15653 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україні" містить обґрунтування та підстави для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", суд дійшов висновку, що вказаний лист підпадає під визначення подання, наведене у Порядку N 1983.

У свою чергу, з аналізу положень пунктів 21-23 Порядку N 1983 вбачається чіткий алгоритм дій відповідача для прийняття відповідного рішення за результатами розгляду подання органу, що ініціює питання про скасування дозволу на імміграцію, а саме:

- всебічне вивчення у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію;

- запитування у разі потреби додаткової інформації в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб;

- запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання;

- прийняття відповідного рішення.

Насамперед суд звертає увагу, що мотивація висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , затвердженого 14.08.2020 відповідачем, повністю дублює зміст листа Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.07.2020 № 14/3/1/ 15653 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україні", що, у свою чергу, саме по собі свідчить про необ`єктивність такого висновку.

Також, суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів щодо витребування документів у ініціатора подання, на яких ґрунтуються доводи та висновки останнього.

Крім того, відповідачем в порушення наведених норм не було запрошено позивача для надання пояснень.

Встановлені обставини свідчать про формальний підхід відповідача під час розгляду подання.

Відповідно до частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд також враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, який у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказав, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним.

Суд акцентує увагу на тому, що матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких документів Головним управлінням по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України зроблено висновок про наявність підстав для скасування позивачеві дозволу на імміграцію в Україну.

На переконання суду надані відповідачем документи не є доказами, які підтверджують, що позивач на момент прийняття оскаржуваного рішення займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Поряд з цим, з листа Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 23.09.2020 № 14/3/1/Т-579/14-18269нт вбачається, що слідчими підрозділами СБ України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозр щодо вчинення кримінальних правопорушень оголошено не було, інформація щодо порушення ним законодавства України в період часу з 01.01.2018 по 01.09.2020 відсутня.

У листі від 22.09.2020 № 56-7621вих-20 Київська місцева прокуратура № 6 повідомила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000316.

Крім того, з протоколу обшуку від 12.03.2020 вбачається, що в квартирі ОСОБА_1 не було вилучено під час обшуку жодних наркотичних речовин.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скасування позивачеві дозволу на імміграцію в Україну здійснено за відсутності підстав, визначених статтею 12 Закону N 2491-III, що є правовою підставою для визнання протиправним та скасування рішення рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 14.08.2020 № 0025/219 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ізраїля ОСОБА_1 .

Згідно з підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 N 321, посвідка скасовується територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Враховуючи, що судом встановлено протиправність рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 14.08.2020 № 0025/219 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ізраїля ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що вимога про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 14.08.2020 № 2793/219 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ізраїля ОСОБА_1 , є похідною та підлягає задоволенню.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправними дій відповідача, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

На переконання суду, оскаржувані дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, та враховуючи, що відповідач має законодавчо визначене право на прийняття оскаржуваних рішень, такі дії не можуть вважатись протиправними.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ідентифікаційний код 42552598) від 14.08.2020 № 0025/219 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ізраїля ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ідентифікаційний код 42552598) від 14.08.2020 № 2793/219 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ізраїля ОСОБА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ідентифікаційний код 42552598) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) 840,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко