Справа № 420/11259/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 32 від 15.10.2020 року та від 12.11.2020 року щодо нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмірі 68% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90%, виходячи з фактичного стажу 33 роки 10 місяців 21 день;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_1 ) у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді Одеського апеляційного суду на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/305/2020, виходячи з розміру 223 337,50 грн., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_1 ), суму сплаченого судового збору в розмірі 908 (девятьсот вісім гривень);

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати подати звіт про виконання рішення суду з відповідними письмовими підтвердженнями цього, надавши для виконання 2 (два) місяці з дня отримання зазначеної ухвали;

роз`яснити посадовим особам Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що у разі неподання звіту про виконання судового рішення або його невиконання у визначений судом новий строк, до нього може бути застосований штраф в розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він ОСОБА_1 був звільнений у відставку з посади судді Апеляційного суду Одеської області постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII.

На цій підставі, як вказує позивач, при наявності стажу 33 роки, йому призначено довічне грошове утримання у розмірі 90% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді, відповідно до ЗУ Про судоустрій і статус судців від 07.07.2010 року №2453-VI, з 26 листопада 2015 року.

Позивач вказує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/305/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, як вказує позивач, на виконання рішення суду від 10 вересня 2020 року, при перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання ГУПФУ в Одеській області прийняті рішення № 32 від 15.10.2020 року та від 12.11.2020 року, згідно яких зменшено відсоткове значення розміру грошового утримання з 90 % до 68 %.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % на 68 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, позивач стверджує, що судді призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402-VІI, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач вказує, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на зазначену норму, позивач вважає, що при наявності стажу понад 33 роки, розмір його довічного грошового утримання складає 90% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді, а дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру грошового утримання з 90 % до 68 % - протиправними, та такими, що порушують його права.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ст. 263 КАС України без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою про витребування доказів від 06 липня 2021 року суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для долучення до матеріалів справи.

26 липня 2021 року відповідачем через канцелярію суд подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач підтвердив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

Як зазначає відповідач, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20, Головним управлінням здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/305/2020, виходячи з відсоткового розміру суддівської винагороди у 68% відповідно до вимог Закону №1402-VIII. Розмір довічного грошового утримання судді у відставці становить 151 869, 50 грн.

Головне управління вважає помилковим посилання позивача на те, що перерахунок має бути здійснений у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з наступного.

В обґрунтування визначення відсоткового значення суддівської винагороди у 68% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді, відповідач посилався на приписи ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII, згідно яких щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідач вказує, що згідно положень ст. 137 Закону №1402-VIII, стаж на посаді судді позивача становить 29 років, відтак відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 68 %.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідач посилався на порушення позивачем строку звернення до суду з позовом щодо оскарження рішень про перерахунок грошового утримання №32 від 15.10.2020 року та від 12.11.2020 року, встановленого ст.122 КАС України, яка передбачає шестимісячний строк звернення до суду з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідач зазначив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому її розмір відомий позивачеві. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Таку думку висловив Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 по справі 240/12017/19.

За таких обставин, відповідач вважає, що позовні вимоги стосуються перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі рішень від 15.10.2020 року та від 12.11.2020 року, відтак з цієї дати почався відлік шестимісячного строку звернення до суду, який сплинув на дату подання цього позову.

29 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

У відповіді на відзив позивачем надані пояснення щодо доводів відповідача про порушення строку звернення до суду.

Позивач зазначає, що після рішення суду і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці він звернувся до ПФУ із запитом про надання інформації щодо розміру та складової перерахованого грошового утримання.

На вказане звернення отримав відповідь від 09.02.2021 року, з якої дізнався про прийняте рішення від 15.10.2020 року №32.

Що стосується рішення від 12.11.2020 року позивач зазначив, що про його прийняття йому не повідомлялось.

Також у відповіді на відзив позивач посилався на те, що його стаж становить 33 роки 10 місяців та 21 день, а не 29 років, як вказано у відзиві.

Окрім того, позивач наголосив на те, що ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII, на яку посилається відповідач, не має зворотної дії у часі.

Інші заяви по суті справи, клопотання учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані учасниками справи заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що згідно Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VIII «Про звільнення суддів», ОСОБА_1 звільнений у відставку з посади судді Апеляційного суду Одеської області.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 25.11.2015 року.

На час виходу позивача у відставку, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначено йому у розмірі 90% винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, у подальшому, позивачу здійснювалися перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді, у тому числі у зв`язку зі зміною правового регулювання розміру посадового окладу судді.

Зокрема, 10 березня 2020 року Одеським апеляційним судом видано ОСОБА_1 для подання до органів ПФУ Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 06-21/305/2020, відповідно до якої розмір суддівської винагороди, яка має бути врахована при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2020 року складає 223 337, 50 грн. (а.с. 20).

10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із вказаного розміру суддівської винагороди.

Однак, позитивного рішення не отримав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Суд вирішив:

Визнати протиправними дії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 11.03.2020 року на підставі довідки Одеського Апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11 березня 2020 року №2379 про відмову у перерахунку довічного утримання суддів у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/305/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

13 жовтня 2020 року вказане рішення суду набрало законної сили.

З матеріалів пенсійної справи позивача судом встановлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року по справі №420/5552/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

15 жовтня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято протокольне рішення №32 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020 (на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20) (а.с. 51-52).

За результатами перерахунку за протокольним рішенням від 15 жовтня 2020 року №32, здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року при страховому стажі 29 років, виходячи з відсоткового розміру 68 % суддівської винагороди працюючого судді.

12 листопада 2020 року на підставі рішення №32 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 (у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму) (а.с. 70).

Згідно вказаного перерахунку:

Страховий стаж (повний) 40 років 8 місяців 7 днів;

Загальний процент пенсії від заробітку 68%;

Основний розмір пенсії (у т.ч. з надбавками) 151 869, 50 грн.

Листом від 09 лютого 2021 року №1666-1643/Б-02/5-1500/21, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, на звернення позивача, надіслало на його адресу копії документів з пенсійної справи, зокрема рішення від 15 жовтня 2020 року №32 про перерахунок довічного грошового утримання (а.с. 50).

Ознайомившись із рішенням від 15 жовтня 2020 року №32 про перерахунок довічного грошового утримання, здійсненого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20, позивач, не погоджуючись зі зменшенням розміру його щомісячного довічного грошового утримання з 90 % на 68 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, звернувся до суду з даним позовом.

Позивач вважає, що відповідачем неправомірно здійснено перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 68 % від розміру суддівської винагороди, а не 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, як це було визначено при виході у відставку

У свою чергу, відповідач, посилаючись на положення ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII та суддівський стаж позивача у 29 років, вважає, що з 19 лютого 2020 року його щомісячне довічне грошове утримання має розраховуватися, виходячи з 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, спірні правовідносини у даній справі виникли навколо питання стосовно того, який відсоток суддівської винагороди підлягає застосуванню при здійсненні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області перерахунку з 19.02.2020 року раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського Апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020 (на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20).

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 22 Конституції України, зокрема, передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.

Так, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII, який забезпечує право кожного на справедливий суд (надалі Закон № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Статтею 142 Закону № 1402-VIII регламентовані питання отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно з ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VIII, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема:

судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні зазначено, зокрема, що судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

З огляду на викладене, з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

Так, рішенням від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/305/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Що стосується відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на рівні 90%, на врахуванні якого наполягає позивач, та який визначений на підставі частини 3 статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року №2453-VI (з урахуванням пункту 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016), виходячи з наявного суддівського стажу.

Пунктом 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визначено наступне: - частина третя статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, маючи понад 33 років суддівського стажу, позивач, згідно частини 3 статті 141 Закону від 07.07.2010 року №2453-VI, набув право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, за Законом від 07.07.2010 року №2453-VI грошове утримання судді обраховувалось з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018).

Водночас, чинним Законом України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02.06.2016 року визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема:

щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII);

базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч.3, 4 ст.135 Закону №1402-VIII).

Питання перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддів у відставці прямо врегульовано ч. 4 ст. 142 Закону №1402-VIII, де передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами. Тобто, для виконання вимог ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII немає ніякої необхідності у додатковому нормативно-правовому акті чи роз`ясненні.

Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у рішенні від 16.06.2020 року по зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, наявне право (підстава) права (підстави) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Таким чином, для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI.

Однак, з 18.02.2020 року (з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 року) Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність.

Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Суд акцентує увагу на неможливості використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання: розміру щомісячної суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача розраховується за нормами Закону №1402-VIII, у т.ч. порядок визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, - враховуючи положення ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на підставі частини 3 статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року №2453-VI.

Що стосується здійсненного позивачем розрахунку суддівського стажу позивача для цілей визначення відсоткового розміру його щомісячного довічного грошового утримання, суд зазначає наступне.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підготовленого Апеляційним судом Одеської області, ОСОБА_1 має стаж роботи 33 роки 10 місяців 21 день (а.с. 46).

До вказаного стажу роботу зараховано:

- Служба в Радянській армії у період з 02.05.1974 по 03.05.1976 рр. - 2 роки 01 день;

- навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова (половина строку) у період з 01.09.1980 по 01.07.1985 рр. 02 роки 05 місяців;

- робота на посаді виконуючого обов`язки народного судді Білгород-Дністровського міського народного суду Одеської області у період з 02.06.1986 по 15.09.1986 рр. 03 місяці 12 днів;

- робота на посаді судді Білгород-Дністровського міського суду Одеської області у період з 15.09.1986 по 06.03.2002 рр. 15 років 05 місяців 20 днів;

- робота на посаді судді апеляційного суду Одеської області у період з 06.03.2002 по 24.11.2015 рр. 13 років 08 місяців 18 днів.

Відповідач вказує, що згідно положень ст. 137 Закону №1402-VIII, стаж на посаді судді позивача становить 29 років, відтак відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 68 %.

Позивач стверджує, що його стаж становить 33 роки 10 місяців та 21 день.

Судом встановлено, що пенсійним органом при проведенні перерахунку з 19.02.2020 року на підставі довідки Одеського Апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020 (на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі №420/5552/20) щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, не було враховано до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання, службу в Радянській армії у період з 02.05.1974 по 03.05.1976 рр., а також половину строку навчання на денній формі юридичного факультету в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова у період з 01.09.1980 по 01.07.1985 рр.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи, що позивач обіймав посаду судді Білгород-Дністровського міського суду Одеської області у період з 15.09.1986 по 06.03.2002 рр., визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється на підставі положень Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-ХІІ) та Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (ч. 4 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно до частини першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Пунктом 1 Розділу XV Перехідні положення Конституції України встановлено, що закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Приписами статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року) встановлено, що чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно із абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Необхідність застосування зазначеного підходу при вирішення соціальних справ, з урахуванням обставин справи та законодавства, що регулює саме ці відносини у конкретний період часу, підтверджується, зокрема, позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 599/443/17.

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2018 року у справі № 9901/382/18 провадження № 11-319сап18, у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року по справі № 607/8578/17, постанові Верховного Суду України у від 06.07.2016 року у справі № П/800/426/14 та ін.

Матеріалами справи встановлено, що на момент звільнення з посади судді у відставку позивач мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах СРСР з 02.05.1974 року по 03.05.1976 року, що підтверджується даними військового квитка серія НОМЕР_2 , виданого 11 квітня 1979 року (а.с. 59).

Також у матеріалах справи наявний Диплом Серія НОМЕР_3 , виданий 25.07.1985 року, про те, що ОСОБА_1 навчався на денній формі юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова у період з 1980 по 1985 рр.

Отже, за встановлених вище обставин справи та нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на зарахування до стажу його роботи на посаді судді стажу проходження строкової військової служби з 02.05.1974 року по 03.05.1976 року та половини строку навчання на денній формі юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з 01.09.1980 по 25.06.1985 рр.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання на денній формі юридичного факультету і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 686/23450/16-а, від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 26.03.2019 у справі №720/454/17, від 30.05.2019 у справі №592/2569/17.

З огляду на викладене, судом встановлено, що загальний стаж ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII складає повних 33 роки.

Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із його стажу повних 33 роки, становить 76 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 13 % - збільшення за кожен рік на посаді судді понад 20 років (13х2=26).

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області при проведенні з 19.02.2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи з суддівської винагороди на підставі довідки Одеського Апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020 (на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20) щодо розрахунку відсоткового значення розміру суддівської винагороди у 68 %, діяло не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, а також необхідність належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 76 % суддівської винагороди судді працюючого на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу роботи на посаді судді 33 повних років, на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім у даному випадку.

Щодо стосується доводів відповідача стосовно порушення позивачем строку звернення до суду з позовом щодо оскарження рішень про перерахунок пенсії №32 від 15.10.2020 року та від 12.11.2020 року, встановленого ст.122 КАС України, яка передбачає шестимісячний строк звернення до суду з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності з ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що предметом позову є перерахунок пенсії позивача з 19.02.2020 року на підставі довідки Одеського Апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020 (на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №420/5552/20), а підставою цього позову стало зменшення відповідачем під час здійснення перерахунку відсоткового значення розміру суддівської винагороди з 90 % до 68 %.

Відповідачем здійснено вказаний перерахунок шляхом прийняття протокольного рішення № 32 від 15.10.2020 року.

При цьому, як встановлено судом, позивачу рішення № 32 від 15.10.2020 року відповідачем не направлялось.

Як пояснює позивач щодо дотримання строків звернення до суду, після рішення суду у справі №420/5552/20 та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, він звернувся до ГУ ПФУ із запитом про надання інформації щодо розміру та складової перерахованого грошового утримання.

На вказане звернення отримав відповідь від 09.02.2021 року, з якої дізнався про прийняте рішення від 15.10.2020 року №32.

Що стосується рішення від 12.11.2020 року позивач зазначив, що про його прийняття йому не повідомлялось.

Матеріалами справи підтверджується, що листом від 09 лютого 2021 року №1666-1643/Б-02/5-1500/21, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, на звернення позивача, надіслало на його адресу копії документів з пенсійної справи, зокрема рішення від 15 жовтня 2020 року №32 про перерахунок довічного грошового утримання (а.с. 50).

Отже, оскільки з моменту ознайомлення позивача з рішенням про перерахунок від 15.10.2020 року №32, шестимісячний строк звернення до суду не минув, суд вважає, що вказаний позов поданий до суду з дотриманням встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку звернення до суду.

12 листопада 2020 року на підставі рішення №32 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 (у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму) (а.с. 70).

Суд зазначає, що вказане прийняте у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму, та не стосувалося обчислення/перерахунку відповідачем відсоткового значення розміру суддівської винагороди.

За таких обставин, суд вбачає підстави для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.10.2020 року №32 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 року на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020, у частині розрахунку відсотку довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 68% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

У позовній заяві позивач також просить суд встановити судовий контроль за виконанням вказаного рішення.

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Приписами 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Позивачем до суду не надано доказів того, що відповідачі можуть ухилятися від виконання даного рішення суду. Позивачем не наведено інших причин та не надано доказів на їх підтвердження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області подати звіт про виконання рішення суду з відповідними письмовими підтвердженнями цього, надавши для виконання 2 (два) місяці з дня отримання рішення.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає частковому задоволенню, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 9 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 908,00 грн., де 908, 00 грн. - ставка судового збору за звернення до суду із цим позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 263, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.10.2020 року №32 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 року на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020, у частині розрахунку відсотку довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 68% від суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 76 % суддівської винагороди судді працюючого на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу роботи на посаді судді 33 повних років, на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/305/2020, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ).

Суддя О.В. Глуханчук