Справа № 160/2180/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2180/21
(суддя Ільков В.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Макарової С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі №160/2180/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання не чинними договорів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 лютого 2021 року звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), згідно з яким просить:

- визнати бездіяльність відповідача-2 протиправною;

- визнати нечинними (недійсними) типовий договір №О004 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 20 липня 2020 року та типовий договір №О005 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 12 серпня 2020 року;

- зобов`язати відповідачів повернути позивачеві ОСОБА_1 сплачений її чоловіком - ОСОБА_2 на підставі вищезазначених договорів, єдиний внесок в сумі 54031,12 грн.

Позов обґрунтовано тим, що сплачені померлим чоловіком позивача - ОСОБА_2 кошти підлягають поверненню, оскільки, податковим органом не були виконані умови договорів укладених між відповідачем-2 та померлим чоловіком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги позивача не гуртуються на вимогах законодавства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржила його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у спірних відносинах позивач ставить питання щодо визнання нечинними (недійсними) договорів, а не про їх розірвання, як помилково зазначив суд першої інстанції. Зазначає про те, що у відповідності до положень Сімейного кодексу України позивач, як дружина померлого ОСОБА_2 має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 10.07.2020 року вх.№69184/ФОП та 03.08.2020 року вх.№ 77566/ФОП, звернувся до відповідача-1 з заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) з проханням укласти договір про добровільну участь за період з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2015 року у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та взяття на облік платника єдиного внеску на добровільних засадах (а.с.42,43).

20 липня 2020 року між ОСОБА_2 та Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було укладено типовий договір №О004 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), відповідно до умов якого, ОСОБА_2 сплатив єдиний внесок за попередній період з 01.01.2013 року по 31.01.2015 року в сумі 51953 грн (а.с.44-45).

На виконання умов договору ОСОБА_2 сплачено 51953,00 грн, що підтверджуються квитанцією від 24.107.2020 року №0.0.17807030.96.1 (а.с.13).

12 серпня 2020 року між ОСОБА_2 та Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області укладено типовий договір №О005 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), відповідно до умов якого, ОСОБА_2 сплатив єдиний внесок за попередній період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року в сумі 2078,12 грн (а.с.46-47).

На виконання умов договору ОСОБА_2 сплачено 2078,12 грн, що підтверджуються квитанцією від 12.08.2020 року №0.0..1 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 04.09.2020 року (а.с.19).

Як встановив суд першої інстанції та не спростовується учасниками справи, позивач 03 вересня 2020 року звернулась до відповідача-1 із заявою, у якій просила податковий орган розірвати договори про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 20.07.2020 року №О004 та від 12.08.2020 року №О005 укладеного з її чоловіком - ОСОБА_2 та про повернення сплачених її чоловіком коштів за зазначеними договорами.

Визнання нечинними (недійсними) типових договорів №О004 та №О005 і повернення позивачу сплачених коштів за цими договорами є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до положень статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Вирішуючи цей спір по суті, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу у учасника цих відносин. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Позивач звертаючись до суду з цим позовом ставить питання щодо визнання нечинними (недійсними) типових договорів №О004 та №О005, в той час як положення Цивільно-процесуального кодексу України визначають, що спір щодо договірних відносин належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Крім того, звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на положення статті 65 Сімейного кодексу України у відповідності до якої дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побуту.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що спірні відносини носять приватноправовий характер і такі спори підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

При цьому, вимога позивача щодо зобов`язання відповідачів повернути їй сплачені її чоловіком на виконання зазначених договорів коштів в сумі 54031,12 грн є похідною вимогою від вимоги щодо визнання нечинними договорів №О004 та №О005.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що ні Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, ні Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснюють владних управлінських функцій по відношенню до позивача у спірних відносинах, а тому ці відносини не є публічно-правовими, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, як наслідок суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям постанови про закриття провадження у справі.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі №160/2180/21 - скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі №160/2180/21 - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29 липня 2021 року.

Повне судове рішення складено 30 липня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко