Справа № 500/2059/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2059/20 пров. № А/857/1589/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року (рішення ухвалене о 14:59 у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Чепенюк О.В., повне судове рішення складено на 14.12.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2020 №0-1914 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 167 216,28 грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 31.07.2020 позивач отримав податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0183125- 5305-1914 від 14.06.2020, відповідно до якого йому нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 167 216,28 грн. Позивач зазначає, що підпункт «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Саме до числа таких об`єктів, на думку ОСОБА_1 , належить нежиле приміщення, що перебуває у його власності та використовується ним для вирощування свиней. Згадана нерухомість в оренду, лізинг, позичку нікому не передавалось, відтак, з огляду на викладене, не може бути об`єктом оподаткування. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 14 червня 2020 року №0-1914, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік у розмірі 167 216,28 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДПС у Тернопільській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2014 індексний номер 27107727 та від 22.09.2014 індексний номер 27117740 (а.с.10-11) на праві приватної (спільної часткової) власності належить об`єкт нерухомого майна: будівлі та споруди комплексу (майнового комплексу), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: пункт штучного осіменіння, загальною площею 25.2 кв.м, зазначений під літерою «А», кормокухня, загальною площею 52.1 кв.м, зазначена під літерою «Б», корівник, свинарник, конюшня з прибудовою, загальною площею 919,8 кв.м, зазначені під літерою «В», корівник загальною площею 1007,5 кв.м, зазначений під літерою «Г», сінажна яма, загальною площею 666,8 кв.м, зазначена під літерою «Д». Загальна площа вказаних об`єктів становить 2671,40 кв.м.

Головним управлінням ДПС у Тернопільської області 14.06.2020 прийнято податкове повідомлення-рішення №0-1914, яким ОСОБА_1 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік, у розмірі 167 216,28 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 14.06.2020 №0-1914 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

01.01.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України врегульовано, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відтак, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України врегульовано, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

До 01.01.2019 дана норма діяла в іншій редакції та визначала що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Застосовуючи цю правову норму, Верховний Суду, розглядаючи справу №0340/1905/18 щодо оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого податковим органом до 01.01.2019, у постанові від 01.10.2019 висловив правову позицію, відповідно до якої пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Нова ж редакція підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України (з 01.01.2019, яка підлягає застосуванню у цій справі) свідчить на користь висновку про те, що умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, зокрема, у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку. Також законодавець уточнив, що сільськогосподарськими товаровиробниками є як юридичні особи, так і фізичні особи.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Відповідно до ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271).

Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Належний позивачу об`єкт нерухомого майна, а саме такі будівлі та споруди, як пункт штучного осіменіння, кормокухня, корівник, свинарник, конюшня з прибудовою, корівник, сінажна яма, відносяться до будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно підпункту 14.1.235 пункту 14.1статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Стаття 5 ПК України передбачає, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18, застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Відтак, вказаний висновок спростовує твердження позивача про те, що визначення сільськогосподарського товаровиробника, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1статті 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу XIV ПК України «Спрощена система оподаткування, облік та звітність».

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Поняття виробника сільськогосподарської продукції (сільськогосподарський виробник) міститься у статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 №575-VІ, відповідно до якої виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Відтак, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва.

Поняття «виробники сільськогосподарської продукції» є ширшим поняттям, а тому останнє охоплює собою поняття «сільськогосподарського товаровиробника», яке було наведене в ПК України.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 28.09.2020 позивач був зареєстрований як фізична особа підприємець, видами його діяльності у якості фізичної особи підприємця були: Код КВЕД 01.46 Розведення свиней (основний); Код КВЕД 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; Код КВЕД 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; Код КВЕД 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; Код КВЕД 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

03.02.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (а.с.66-69). В подальшому позивач не реєструвався повторно як підприємець, статусу підприємця протягом 2019 року не мав.

Ухвалою від 10.09.2020 суд зобов`язував позивача надати докази на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме: докази здійснення ним виробництва і самостійного перероблення власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва у 2019 році, як сільськогосподарським товаровиробником, а також будь-які інші докази на підтвердження того, що він у період 2019 року був сільськогосподарським товаровиробником.

Позивачем подано до суду довідки Чортківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 30.10.2019 №261 (а.с.13) та від 23.09.2020 №190 (а.с.65) про те, що його господарство (свинокомплекс) дійсно перебуває на ветеринарному контролі в Чортківській районній державній лікарні.

08.12.2020 на виконання вимог ухвали суду від 03.12.2020 представником позивача з метою підтвердження факту провадження ОСОБА_1 протягом 2019 року діяльності по вирощуванню свиней надано копії таких документів: декларації про відповідність м`ясної продукції №352 (а.с.133-135, 138), видаткову накладну №22 від 15.01.2019 (а.с.136), лист Чортківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 14.05.2019 №321 про проведення профілактичних щеплень поголів`я свиней (а.с.137), видаткову накладну №5 від 24.09.2019 на придбання зерна ячменю (а.с.139), рахунок-фактуру від 24.04.2019 щодо придбання послуг по забою тварин (а.с.139), накладні на придбання поросят (а.с.140), рахунок-фактуру від 05.01.2019 щодо придбання послуг по забою тварин (а.с.141).

Вищевказані докази розцінюються судом як достовірні докази здійснення позивачем ОСОБА_1 сільськогосподарського товаровиробництва у 2019 році.

Таким чином, позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тому податкове повідомлення-рішення від 14.06.2020 №0-1914, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік, у розмірі 167216,28 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

Податковий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, крім того, що не застосував до позивача пільгу, визначену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, ще й неправильно застосував ставку податку до фізичної особи, визначену відповідним рішенням місцевої ради. Такі факти були встановлені під час розгляду справи, а тому суд надає їм також оцінку, незважаючи на те, що попередньо суд встановив самостійну і достатню підставу для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Належний позивачу об`єкт нерухомого майна, призначений для використання в сільськогосподарській діяльності.

Рішенням двадцять другої сесії 7 скликання Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27.06.2018 №316 встановлено на території Миролюбівської сільської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік згідно з Додатком 4.1 до цього рішення (а.с.41-53).

У Додатку 4.1 до вказаного рішення сільської ради визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік, зокрема, для фізичних осіб власників будівель сільськогосподарського призначення така ставка складає 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м, для юридичних осіб 1,5 відсоток розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Як вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-1914 від 14.06.2020, Головним управлінням ДПС у Тернопільської області визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік у розмірі 167 216,28 грн, виходячи зі ставки податку 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м (а.с.9). Таким чином, ОСОБА_1 ще й невірно визначено відповідачем суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року у справі №500/2059/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 28.07.2021