Справа № 240/3151/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3151/21

Головуючий у І інстанції: Майстренко Наталія Миколаївна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

29 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 04.02.2021 у знятті з реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , 1965 року народження, з підстав відсутності згоди власника/співвласників житла, наймача, членів сім`ї наймача;

- зобов`язати виконавчий комітет Бердичівської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , 1965 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди власника/співвласників житла, наймача, членів сім`ї наймача - ОСОБА_2 , 1968 року народження, та ОСОБА_3 , 1987 року народження;

- визнати протиправною відмову виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 04.02.2021 в реєстрації місця проживання в кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , 1965 року народження, з підстав відсутності згоди власника/співвласників житла, наймача, членів сім`ї наймача;

- зобов`язати виконавчий комітет Бердичівської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , 1965 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди власника/співвласників житла, наймача, членів сім`ї наймача - ОСОБА_2 , 1968 року народження, та ОСОБА_3 , 1987 року народження.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відмова відповідача в знятті/реєстрації місця проживання є протиправною та порушує його права та інтереси.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач 04.02.2021 звернувся до відділу з питань державної реєстрації Бердичівської міської ради Житомирської області із заявою про реєстрацію свого місця проживання, додавши до заяви квитанцію про сплату адміністративного збору, ордер.

Відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради 04.02.2021 було відмовлено у реєстрації місця проживання позивача на підставі ч. 2 ст. 38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1999 №2232-ХІІ (зі змінами та доповненнями), пп. 5 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, п. 58 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затверджених постановою КМУ від 07.12.2016 №921, у зв`язку із відсутністю військово-облікового документу та відмітки про взяття на військовий облік, а також відсутністю документів, що підтверджують право на проживання, згоди валсника/співвласників житла. Заявник надав ордер, термін дії якого закінчився.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання. Відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради 04.02.2021 було відмовлено позивачу у знятті з реєстрації місця проживання у зв`язку з неможливістю проведення реєстрації місця проживання відповідно до пп. 4, 5 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача з огляду на те, що позивачем при зверненні не було надано всіх необхідних документів.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коди один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно - правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, адже ініційований позивачем спір з приводу зняття з реєстрації та зобов`язання зареєструвати місце проживання має цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на зміну (припинення) цивільних прав останнього.

Отже, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №337/2535/2017, від 12.12.2018 у справі №826/8687/16, від 10.04.2019 у справі №826/3620/17.

Крім того, у подібних правовідносинах, а саме щодо реєстрації місця проживання, Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду було прийнято рішення від 28 січня 2020 у справі №135/1699/16-а, якому Суд, зокрема, зазначив, що спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном щодо скасування реєстрації місця проживання має цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на зміну (припинення) цивільних прав.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції помилково не враховано вищезазначених положень та розглянуто спір по суті за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене, враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказаний спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям постанови про закриття провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Закрити провадженням в адміністративній справі №240/3151/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити, що такий спір належить розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.