Справа № 640/2427/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року м. Київ № 640/2427/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик"

до Управління Держпраці у Вінницькій області

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газовик" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу № ВН 1943/198/НП-ФС від 17 січня 2020 року у розмірі 417 300 (чотириста сімнадцять тисяч триста) грн; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним не було допущено порушення вимог законодавства про працю, оскільки інспекційне відвідування проведено не за місцем реєстрації позивача, а за місцем провадження господарської діяльності, за яким працюють працівники, у яких віддаленні робочі місця та робота має виїзний характер, про що повідомлено відповідача. З огляду на викладене, відсутність документів за місцем інспекційного відвідування не є порушенням законодавства про працю. Крім того, позивач вказує, що ним на вимогу від 04 грудня 2019 року № ВН1943/198/ПД поштою направлено документи (лист від 24 грудня 2019 року №45). Також позивач вказує, що частина документів були втрачені під час пограбування, що підтверджується відповідною довідкою поліції. З огляду на викладене, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 05 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копія ухвали Окружного адміністративного суду міста Києві від 05 березня 2020 року надіслана на адресу відповідача поштовим відправленням та отримана представником останнього 19 березня 2020 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Станом на час розгляду та вирішення справи відзив на адміністративний позов до суду не надійшов.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

27 листопада 2019 року розпочато інспекційне відвідування на предмет додержання законодавства про працю в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Газовик» за місцем здійснення господарської діяльності (адреса вказана в направленні: Тульчинський район, смт Кирнасівка, вулиця Леніна, будинок 2А), за результатом якої складено акт від 04 грудня 2019 року № ВН1943/198/НП про неможливість проведення інспекційного відвідування та зупинено строк проведенні інспекційного відвідування до 19 грудня 2019 року.

Також, 04 грудня 2019 року відповідачем складено вимогу № ВН1943/198/ПД про надання документів та на час виконання вимоги строк проведення інспекційного відвідування зупинено.

19 грудня 2019 року відповідачем складено акт № ВН1943/198/НП про неможливість інспекційного відвідування, яким зафіксовано, що за місцем проведення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» відсутні документи, ведення яких передбачено чинним законодавством про працю. Керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» не виконано жоден із пунктів вимоги про надання документів від 04 грудня 2019 року № ВН1943/198/ПД.

Постановою Управління Держпраці у Вінницькій області № ВН 1943/198/НП-ФС від 17 січня 2020 року за результатом розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 19 грудня 2019 року № ВН1943/198/НП щодо додержання законодавства про працю Товариством з обмеженою відповідальністю «Газовик» на підставі абзацу 7 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України на позивача накладено штраф у розмірі 417 300 грн.

Незгода позивачем із постановою № ВН 1943/198/НП-ФС від 17 січня 2020 року зумовило звернення до суду з даним позовом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 11 Порядку Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування, у тому числі з питань виявлення неоформлених трудових відносин, засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та матеріали, необхідні для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки інспекційне відвідування позивача призначено на предмет додержання вимог законодавства про працю, у тому числі щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, дотримання вимог Кодексу законів про працю України та Порядку повідомлення Державної фіскальної служби та її територіального органу про прийняття працівника на роботу, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413, отже проведення інспекційного відвідування за місцем діяльності позивача (а не за місцем реєстрації юридичної особи) не є порушенням Порядку.

Пунктом 12 Порядку визначено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Згідно пунктів 16-18 Порядку у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, визначених пунктом 10 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

У разі відсутності/ненадання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення та/або надання документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Як зазначено вище, 04 грудня 2019 року відповідачем складено вимогу № ВН1943/198/ПД про надання документів та на час виконання вимоги строк проведенні інспекційного відвідування зупинено.

19 грудня 2019 року відповідачем складено акт № ВН1943/198/НП про неможливість інспекційного відвідування, яким зафіксовано, що за місцем проведення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» відсутні документи, ведення яких передбачено чинним законодавством про працю. Керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» не виконано жоден із пунктів вимоги про надання документів від 04 грудня 2019 року № ВН1943/198/ПД.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 20 грудня 2019 року №40, який отримано відповідачем 20 грудня 2019 року вхідний №9840/17/0, позивач повідомив відповідача про неможливість виконання вимоги від 04 грудня 2019 року № ВН1943/198/ПД з огляду на перебування директора у відрядженні.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні докази (копія/витяг наказу) перебування директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» у відрядженні у вказаний період. Не надано таких доказів й позивачем до листа від 20 грудня 2019 року №40.

З матеріалів справи вбачається, що листами від 24 грудня 2020 року №44, №45, які направлені на адресу відповідача поштовим відправленням від 02 січня 2020 року, позивач повідомив про кількість осіб, що працюють на товаристві та надіслав копії таких документів: штатні розписи за посадами станом на 01 грудня 2019 року, заяви та накази про прийняття на роботу станом на 01 грудня 2019 року, звіти з ЄСВ за вересень - листопад 2019 року, табелі обліку використання робочого часу за 2019 рік, розрахункові відомості щодо нарахування заробітної плати за 2019 рік, платіжні відомості щодо виплати заробітної плати за 2019 рік, посадові інструкції працівників.

Також, листом від 24 грудня 2019 року №46, який направлений на адресу відповідача поштовим відправленням від 02 січня 2020 року, позивач повідомив про документи за 2017-2018 роки, які знаходились в архіві та були викрадені під час пограбування, що підтверджується довідкою Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві від 08 січня 2020 року (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань 09 грудня 2019 року №0000204).

З системного аналізу викладеного вбачається, що вимога відповідача від 04 грудня 2019 року № ВН1943/198/ПД про надання документів у визначений строк (до 19 грудня 2019 року) позивачем не виконана, при цьому докази наявності причин, які б унеможливлювали б виконання такої вимоги у визначений строк позивачем не наведено.

Ймовірне (не підтверджене належними доказами) перебування директора названого товариства у відрядженні не звільняє позивача від виконання законної вимоги інспектора Держпраці про надання документів у визначений ним строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року справа № 280/4355/18.

Щодо доводів позивача про порушення його права на участь у розгляді справи про накладення на нього штрафу у зв`язку із неповідомленням його про такий розгляд, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі також - Постанова № 509, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Суд зауважує, що з`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується.

Для надання оцінки доводам позивача щодо неналежного його повідомлення про проведення відповідачем розгляду справи важливим є встановлення, чи не ухилявся від одержання повідомлення або ж не вчиняв інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні. Також важливим є з`ясування, чи були надані позивачем документи відповідачу/суду після розгляду справи про накладення штрафу, які б могли вплинути на результат такого розгляду у випадку, якщо б позивач надав їх посадовим особам Держпраці до моменту прийняття оскаржуваного рішення.

Однак, зважаючи на наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позиції щодо недопущення порушень, зазначених в оскаржуваній постанові, суд дійшов висновку, що такі не спростовують факту допущення ним порушень трудового законодавства, що полягають у ненаданні документів на вимогу від 04 грудня 2019 року № ВН1943/198/ПД у визначений строк. Оскільки позивачем не наведено та не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували зазначене в оскаржуваній постанові порушення, відтак проведення розгляду справи про накладення штрафу відповідачем без участі позивача не вплинуло на правильність його рішення.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено обґрунтованість заявлених ним позовних вимог, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко