Справа № 522/5259/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 522/5259/20

Головуючий в 1 інстанції: Донцов Денис Юрійович рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 19 серпня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 року по справі № 522/5259/20,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 867/19 від 19.12.2019 року за ч.1 ст.188-42 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2020 року:

- поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до Управління Державного Архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності;

- адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задоволено;

- постанову Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради по справі про адміністративне правопорушення №867/19 від 19.12.2019 року за ч.1 ст.188-42 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасовано, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління ДАБК Одеської міської ради звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021р., апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2020 року у справі № 522/5259/20 скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №867/19 від 19.12.2019 року за ч.1 ст. 188-42 КУпАП відносно ОСОБА_1

22.04.2021р. ОСОБА_1 до апеляційного суду подано заяву про перегляд постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021р. у якій позивач по справі просить скасувати зазначену постанову апеляційного суду та прийняти нову постанову, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2020р. залишити без змін.

В обґрунтування заяви вказує, що спірна у даному провадженні постанова про адміністративне правопорушення №867/19 від 19.12.2019р. щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 188-42 КУпАП , за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю, була прийнята за невиконання позивачкою припису відповідача від 23.10.2019р. № 640/19, який визнаний протиправним та скасований в рамках справи №522/5259/19. Однак, вказаний припис був скасований пізніше, аніж було прийнято рішення П`ятим апеляційним адміністративним судом по даній справі. Тобто, на даний час виникла ситуація, за якої ОСОБА_1 фактично притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання незаконного припису. На час розгляду справи № 522/19592/19 позиваці не могло бути відомо про результати розгляду, а результат її розгляду став відомий уже після прийняття рішення у даній справі. Тобто, на момент розгляду справи №522/19592/19 ОСОБА_1 не могло бути відомо про протиправність припису, за невиконання якого вона власне і притягується до відповідальності спірною у цьому провадженні постановою. Скасування акта суб`єкта владних повноважень, як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Таким чином, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельним норм, стандартів і правил від 23.10.2019р. №640/19 суперечить принципу правової визначеності.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами, колегія суддів виходить з наступного.

Нормами ст. 2, ч. 4 ст. 242 КАС України встановлено, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч.2ст.361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Згідно з ч. 4ст.361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Тобто, не вважаються нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїй заяві, не можуть визнаватися нововиявленими.

В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Згідно з ч. 6 ст.361 КАС України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За приписами ст. 362 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Статтею 364 КАС України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За визначенням п. 5 ч.2ст.364 КАС України, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення.

Аналізом зазначених норм чинного законодавства вбачається, що під обставинами, які зазначаються у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, слід розуміти конкретні юридичні факти, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи.

Судова колегія зазначає, що не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після встановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального закону.

Крім того, не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 0205.2018 у справі №2а-7523/10/1270, від 02.05.2018 у справі № 303/3535/16-а, від 04.09.2018 у справі №809/824/17, від 22.11.2018 у справі №826/14224/15.

Колегія суддів зазначає, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, нововиявлені обставини, це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Аналогічний підхід до визначення підстав перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами викладений в Узагальненні судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22.05.2015 №7).

Тобто, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на момент вирішення справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі,наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі та які мають бути належним чином засвідчені.

При застосуванні наведених положень важливо не порушувати балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права.

Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне ставитися під сумнів.

Юридична визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру. Європейський суд з прав людини допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише у межах, що не порушують принципу юридичної визначеності.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, пункт 43).

Підставами для перегляду судового рішення, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, можуть бути лише ті фактичні обставини, які мали істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі усім особам, які брали участь у справі та суду. Ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Правєдная проти Росії» від 18.11.2004 року зазначає, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин.

Процедура скасування остаточного судового рішення, у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також, те, що цей доказ є вирішальним.

Колегією суддів зазначається, що предметом розгляду даної справи було правомірність прийняття відповідачем постанови по справі про адміністративне правопорушення №867/19 від 19.12.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнута до відповідальності за ч.1 ст.188 - 42 КУпАП - Невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Вказана постанова №867/19 від 19.12.2019 року була винесена за невиконання ОСОБА_1 припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, стандартів і правил від 23.10.2019 року за №640/19.

В свою чергу, вказаний припис було визнано протиправним та скасований в рамках справи №522/19592/19.

Однак, зазначений припис був скасований пізніше, аніж було прийнято рішення П`ятим апеляційним адміністративним судом від 14.01.2021 року по даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ґрунтовним твердження ОСОБА_1 про те, що на даний час виникла ситуація, за якої ОСОБА_1 , фактично, притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання незаконного припису.

Апеляційний суд вказує, що чинність припису, за невиконання якого притягнуто до відповідальності особу, під час розгляду справи про правомірність винесеної постанови ДАБК ОМР, безсумнівно, є важливим юридичним фактом.

При цьому, така обставина щодо перегляду у судовому порядку правомірності прийняття відповідачем припису, за невиконання вимог якого ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за постановою, що є предметом розгляду цієї справи, існувала станом на час розгляду вказаної справи.

Однак, як зауважує заявник, на час розгляду справи №522/19592/19 ОСОБА_1 не було відомо про результати її розгляду та про протиправність припису, за невиконання якого вона власне і притягується. Результат розгляду справи №522/19592/19 став відомий вже після прийняття рішення апеляційним судом у даній справі №522/5259/20.

При цьому, судова колегія зауважує, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Отже, у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.

Таким чином, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 23.10.2019 року за №640/19 з моменту його прийняття не породжує будь - яких правових наслідків, позаяк такий у судовому порядку було скасовано, а відтак притягнення до відповідальності за його невиконання суперечить принципу правової визначеності.

Враховуючи викладене, обставини щодо скасування припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 23.10.2019 року за №640/19 за невиконання вимог якого безпосередньо спірною у даній справі постановою відповідача позивачку й було притягнуто до адміністративної відповідальності, є істотною обставиною, тобто такою, що впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як визначено п. 2 ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може, зокрема задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

З огляду на викладене, оскільки припис, який став підставою для прийн6яття спірної у справі постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було скасовано у судовому порядку, підстави для виконання його вимог у позивача відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови п`ятого апеляційного адміністративного суду, скасування цієї постанови, якою в свою чергу було підтверджено необхідність виконання вимог припису органу ДАБК ОМР, та відповідно прийняття постанови про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 321, 322, 325, 328, 361-364, 368, 369 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 року по справі №522/5259/20 задовольнити.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021р. по справі №522/5259/20 скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні апеляційної скарги Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - відмовити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2020р. по справі №522/5259/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.