Справа № 688/2536/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 688/2536/20

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

29 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор", третя особа - Державна установа "Шепетівська віправна колонія (№98)" про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області до 4-х років позбавлення волі та відбуває покарання в державній установі "Шепетівська виправна колонія (№98)", звернувся в суд з позовом до Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор", в якому він утримувався з 03.11.2017 по 09.03.2018 та з 15.11.2019 по 23.04.2020, про визнання протиправною та скасування постанови начальника Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" від 21 січня 2020 року, якою його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог розділу 1 п.4 наказу Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" і накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про дотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності та встановлення факту дисциплінарного проступку і його доведеності належними та допустимими доказами.

У відзиві відповідач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України якщо згідно положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 09 січня 2018 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ст.ст.307ч.2,317ч.2,69ч.1,70ч.1 КК України до 4-х років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. З 03.11.2017 по 09.03.2018 та з 15.11.2019 по 23.04.2020 ОСОБА_1 утримувався в державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор".

Згідно рапорту старшого по корпусному відділенню відділу режиму і охорони Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" Колесника С. від 16.01.2020, 15.01.2020 під час проведення ранкової перевірки в режимному корпусі № 1, ув`язненим, які утримуються в камері № 27 відповідно до положення п. 3, ч. 3, розділу IV Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються в слідчих ізоляторах ДКВС України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019, запропоновано вийти в коридор режимного корпусу і вишикуватися в дві шеренги, проте всупереч законній вимозі, ув`язнений ОСОБА_1 не вийшов з камери, чим порушив розпорядок дня (а.с.13).

Відповідно до акту від 17.01.2020, підписаного ст. інспектором ВСВПР підполковником внутрішньої служби Возій І.В., начальником ВСПС майором внутрішньої служби Ліщуком Р.Л. та психологом ВСВПР ст. л/нт вн. сл. Левчик О.С., ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень щодо виявленого порушення. Відносно порушення вимог режиму утримання, а саме: "не виконав законних вимог"(а.с.14).

21.01.2020 дисциплінарною комісією ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор", на чолі з начальником Сухорабом Р.С., ув`язненому ОСОБА_1 оголошено догану, про що винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення від 21.01.2020. За змістом постанови, ОСОБА_1 допустив порушення режиму, яке полягає в тому, що 15 січня 2020 року під час проведення кількісної ранкової перевірки в режимному корпусі № 1, ув`язненим, які утримуються в камері № 27 відповідно до положення п. 3, ч. 3, розділу IV Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються в слідчих ізоляторах ДКВС України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019, запропоновано вийти в коридор режимного корпусу і вишикуватись. Останній не вийшов з камери, чим грубо порушив вимоги розділу 1 п.4 наказу Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року та подав негативний приклад іншим ув`язненим, які утримуються з ним у камері(а.с.12).

ОСОБА_1 , вважаючи постанову про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани у зв`язку з допущенням порушенням режиму протиправною, звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із правомірності та підставності висновків дисциплінарної комісії щодо притягнення позивача до відповідальності у вигляді догани за порушення правил внутрішнього розпорядку у слідчому ізоляторі.

Колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність зазначеної постанови, зважаючи на таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч.1 ст.537, п.1 ч.2, ч.9 ст.539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими, а також Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно із ч.ч.1, 2ст.9 КВК України засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації. Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до частини дев`ятої статті 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

За змістом пункту 13-1 частини першої статті 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Згідно із статтею 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон № 3352-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до осіб, взятих під варту, які порушують вимоги режиму, адміністрація місця попереднього ув`язнення може застосовувати такі заходи стягнення: попередження або догану.

Застосовувані до взятих під варту заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніш як через шість місяців з дня вчинення проступку.

Порядок й умови перебування у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО) осіб, які тримаються під вартою, та окремих категорій засуджених регулюється «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» затверджених наказом Міністерства юстиції України (далі МЮУ) 14.06.2019 №1769/5 (зареєстровано в МЮУ 18.06.2019 за № 633/33604; далі Правила; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно частини 2 глави 4 Правил №1769/5 ув`язнені та засуджені зобов`язані:

додержуватися розпорядку дня, встановленого в СІЗО, виконувати законні вимоги адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО. Не здійснювати умисних дій, що загрожують життю і здоров`ю інших осіб, а також принижують їх гідність;

дотримуватися санітарно-гігієнічних правил, мати охайний зовнішній вигляд, постійно підтримувати чистоту в камері. Після підйому заправляти свої ліжка і здійснювати вологе прибирання камери (жилого приміщення);

бути ввічливими між собою, а також з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, вставати з ліжок, вітаючись з адміністрацією СІЗО і персоналом СІЗО, шикуватися в шеренгу під час проведення кількісних перевірок;

не вступати в суперечки з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, не принижувати їх гідність, не перешкоджати виконанню ними своїх обов`язків. На вимогу адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО повідомляти свої прізвище, ім`я, по батькові;

дотримуватися тиші після сигналу "Відбій" та норм шуму протягом дня, а також правил поведінки і чистоти у двориках для прогулянок;

дбайливо ставитися до інвентарю, обладнання та іншого майна СІЗО, дотримуватися правил пожежної безпеки, а також безпеки під час поводження з електроприладами;

за призначенням персоналу СІЗО чергувати в камері по черзі.

Згідно частини 3 глави 4 Правил №1769/5 ув`язненим і засудженим забороняється:

порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою;

без дозволу персоналу СІЗО виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів;

порушувати лінію охорони та встановлені межі СІЗО;

чинити опір законним діям персоналу СІЗО, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших ув`язнених і засуджених;

продавати, дарувати або відчужувати в інший спосіб на користь інших осіб, які тримаються в СІЗО, предмети, вироби і речі, що перебувають в особистому користуванні;

відбирати речі та предмети в інших осіб;

перегукуватися і перестукуватися, а також встановлювати в будь-який інший спосіб зв`язок з особами, які перебувають в інших камерах, а під час прогулянки - з особами, які перебувають у сусідніх двориках;

викидати будь-які предмети з вікон, перебувати на підвіконні, закривати наглядові вічка у дверях і стінах камер;

порушувати цілісність підлоги, стелі, стін, дверей, решіток, робити на них будь-які написи і помітки, псувати книги та інші предмети і речі, що видаються для користування у СІЗО, а також наклеювати, вивішувати будь-що на стіни, вікна, інвентар, що належить СІЗО;

завішувати спальні місця та мінятися ними без дозволу персоналу СІЗО;

тримати та розводити тварин (засуджені, залишені у СІЗО для роботи з господарського обслуговування, можуть тримати тварин з дозволу адміністрації СІЗО);

користуватися будь-якими саморобними електроприладами, без дозволу персоналу СІЗО самостійно проводити будь-які ремонтні роботи в камері;

виготовляти, зберігати і користуватися предметами, речами, напоями та речовинами, забороненими для передавання ув`язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі;

грати в карти, а також інші азартні ігри з метою одержання матеріальної вигоди, а також організовувати їх;

заподіювати собі або іншим особам тілесні ушкодження, у тому числі за допомогою іншої особи, а також завдавати умисної шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від виконання встановлених обов`язків;

порушувати встановлений порядок проведення побачень, надсилання листів, скарг і заяв;

курити у не відведених для цього адміністрацією СІЗО місцях;

вживати у присутності адміністрації СІЗО, персоналу СІЗО та інших осіб, які відвідують СІЗО, нецензурні та жаргонні слова;

наносити собі або іншим ув`язненим чи засудженим, які перебувають у СІЗО, татуювання.

Судом встановлено, що позивач ознайомлений з правилами поведінки у слідчих ізоляторах та установах виконання покарань, про що свідчать відповідні розписки, а також як вказує відповідач, на дверях камерних приміщень, де утримуються ув`язнені та засуджені із внутрішньої сторони розміщені правила поведінки засуджених та ув`язнених в ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" та типовий розпорядок дня ув`язнених і засуджених, яких тримають у СІЗО.

Порядок застосування заходів заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених визначається статтями 14, 15 Закону №3352-XII та статтями 54, 67-69, 130-135 Кримінально-виконавчого кодексу України та пунктом 6 розділу VIII Правил №1769/5 .

Відповідно до глави 6 "Порядок застосування заходів заохочення і стягнення до ув`язнених і засуджених" розділу VIII Правил №1769/5, про виявлене порушення вимог режиму посадова особа СІЗО складає вмотивований рапорт, який подає на розгляд адміністрації СІЗО. Облік таких рапортів здійснюється у журналі обліку рапортів про порушення ув`язненими і засудженими встановленого режиму тримання, що зберігається у черговій частині СІЗО.

Перед накладенням стягнення питання про доцільність застосування стягнення до ув`язнених та засуджених вирішується на засіданні дисциплінарної комісії СІЗО, яка діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини її членів.

На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 17 січня 2020 року викликано старшим інспектором ВСВПР Возієм І.В. для відібрання пояснення. Проте, засуджений ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився надати пояснення, що підтверджено актом від 17.01.20.

З долученої до матеріалів справи розписки, заповненої працівником установи, ОСОБА_1 20.01.20 повідомлено про засідання дисциплінарної комісії 21.01.2020 року о 15:00 з приводу допущеного порушення, роз`яснено передбачені п.5 ст.135 КВК України права та право участі захисника в дисциплінарному провадженні, проте засуджений відмовився про це поставити свій підпис, що підтверджено актом, підписаним ст. інспектором ВСВПР підполковником внутрішньої служби Возій І.В., начальником ВСПС майором внутрішньої служби Ліщуком Р.Л. та психологом ВСВПР ст. л/нт вн. сл. Левчик О.С.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6 розділу VIII Правил ув`язнений чи засуджений під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії має право користуватися послугами захисника, адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, за власним вибором, який представлятиме його інтереси під час засідання комісії. Якщо ув`язнений або засуджений не має доступу до цих осіб, адміністрація СІЗО зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Матеріали про порушення доповідає на засіданні дисциплінарної комісії начальник відділення соціально-психологічної служби або особа, яка ініціювала притягнення до відповідальності, у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення ув`язненого чи засудженого та його представника, свідків, інших осіб, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності, адміністрації СІЗО, особи, яка ініціювала притягнення до відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Ув`язнений чи засуджений має бути письмово повідомлений про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За письмовою заявою ув`язненого чи засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби (підпункти 1, 2, 3, 4 пункту 6 розділу VIII Правил).

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право:

отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії;

бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них;

надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази;

подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності

Тобто, відповідно до зазначених норм права, на відповідача покладено обов`язок повідомити про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше, ніж за одну добу до його проведення та надати (забезпечити) можливість звернутись за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Як зазначалось, згідно матеріалів справи, позивач повідомлений про засідання дисциплінарної комісії, йому роз`яснено права, в тому числі і право користуватися послугами адвоката, проте вчинити підпис про ознайомлення, він відмовився.

Аналізуючи зміст повідомлення ( розписки) , суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що така є виготовленим друкованим способом бланком, в якому замість особистого підпису про ознайомлення (роз`снення прав) вчинено записи посадовою особою "відмовився".

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду, наполягає, що подавав відповідачу клопотання про забезпечення участі адвоката на засіданні дисциплінарної комісії, проте у справі таке клопотання відсутнє, а адвокат прибув до засудженого лише на наступний день, 22.01.20 року.

Дослідивши та проаналізувавши наведені обставини та письмові докази, колегія суддів вважає неспростованими твердження позивача про те, що відповідач, всупереч вимогам ч. 5 ст. 135 КВК України не забезпечив йому своєчасно можливість скористатися послугами адвоката або фахівця в галузі права в процесі перевірки та розгляду питання дисциплінарною комісією 21.01.20 р.

При цьому, колегія суддів зазначає, що однією з основних гарантій засуджених в процесі вирішення питання щодо застосування до них дисциплінарних стягнень є отримання ними допомоги адвоката або фахівця в галузі права. При цьому, положеннями ст. 132 КВК України в імперативній формі встановлено обов`язок адміністрації установи виконання покарання надати засудженому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги, якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до такої допомоги. Особливо актуальним дана обставина є з врахуванням того, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, застосовуються певні правові обмеження, що робить цю категорію осіб вразливою та менш незахищеною.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував у своїх рішеннях, що "внутрішні правила в`язниці незмінно міститимуть положення, що мають на меті забезпечити добрий порядок у в`язницях, а порушення таких положень зможе дати привід для застосування санкцій. Європейські пенітенціарні правила визнають, що збереження дисципліни та порядку необхідне для гарантування безпеки та захисту в`язниці. Таким чином, Правила внутрішнього розпорядку мають визначати поведінку, що становить дисциплінарне правопорушення, на типи та тривалість покарання, яке можуть накладати за порушення, на органи, які є компетентними накладати таке покарання, а також на доступ (і повноваження) ув`язнених до апеляційного органу.

Для запобігання розвитку неофіційних і неконтрольованих систем контролю потрібні чіткі визначення очікуваної поведінки та дисциплінарні процедури, що встановлені формально та застосовуються на практиці. Така практика дозволяє уникнути застосування неофіційних режимів, що існують паралельно з формальними процедурами. Ув`язнені повинні реалізувати своє право бути почутими та право на апеляцію проти будь-яких застосованих санкцій, а всі покарання мають відображати правопорушення й бути пропорційними. Певні каральні методи, як-от одиночне ув`язнення чи «спеціальні заходи стримування», мають супроводжуватися гарантіями, а якщо існують інші процедури, що дозволяють накладати на ув`язненого примусове відокремлення від інших ув`язнених через зумовлені дисципліною причини, такі процедури повинні супроводжуватися письмовим сповіщенням про причини цього заходу, та надавати можливість висловити свої погляди й здатність «оскаржити захід перед відповідними органами»

У справі «Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства» дисциплінарні правопорушення охоплювали не лише питання внутрішньої дисципліни, а й поведінку, яка була кримінальною згідно з державним законодавством і такою, що карається втратою права на зменшення покарання майже на три роки. Беручи до уваги особливо серйозний характер правопорушення, щодо якого висунуто звинувачення, і суттєву кількість додаткових днів ув`язнення (тобто втрату права на зменшення покарання), а саме п`ятсот сімдесят днів, Суд із готовністю постановив, що стаття 6 застосовна до тюремних дисциплінарних проваджень, а тому потрібно надавати гарантії справедливого суду.

Відповідно до частини сьомої статті 135 КВК рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Відповідно до вимог ст. 131-1 КВК України доведення наявності у діях особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку є обов`язком персоналу установи виконання покарань, а відсутність таких ознак, в свою чергу, виключає застосування заходів стягнення. Отже, відповідач у спірному випадку повинен надати достатні та безумовні докази вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Також даною статтею визначено, що дисциплінарним проступком є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

У зв`язку з цим, апеляційний суд звертає увагу і на те, що прийнята за результатами розгляду дисциплінарного проступку ОСОБА_1 постанова не містить змісту вчиненого порушення, переліку доказів, якими обґрунтоване рішення, обставин, які враховуються при обранні виду покарання.

Крім того, за змістом прийнятої постанови, винесена вона з урахуванням письмового пояснення ОСОБА_1 (а.с.12)

Між тим, таке пояснення у матеріалах справи відсутнє, а як свідчить акт комісії від 17.01.20 року ОСОБА_1 відмовився надати пояснення щодо вчиненого проступку (а.с.14).

Відповідач, як описано вище, стверджує про вчинення засудженим дисциплінарного проступку, який полягає в тому, що 15 січня 2020 року під час проведення кількісної ранкової перевірки в режимному корпусі № 1, ув`язненим, які утримуються в камері № 27 відповідно до положення п. 3, ч. 3, розділу IV Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються в слідчих ізоляторах ДКВС України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019, запропоновано вийти в коридор режимного корпусу і вишикуватись. Останній не вийшов з камери, чим грубо порушив вимоги розділу 1 п.4 наказу Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року та подав негативний приклад іншим ув`язненим, які утримуються з ним у камері.

Однак, відповідач не надав належних та достатніх доказів, які б беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення позивачем вказаного дисциплінарного проступку, а фактично єдиним доказом цього є лише описаний рапорт.

На думку колегії суддів, даний рапорт сам по собі не доводить належним чином та в повному обсязі факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, зважаючи на таке.

Із змісту рапорту старшого по корпусному відділенню відділу режиму і охорони Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" Колесника С. від 16.01.2020 неможливо достовірно встановити вчинення ОСОБА_1 саме активних протиправних дій під час перевірки, зокрема, висловлення незгоди, скарг, невдоволення режимом утримання тощо, оскільки в самому рапорті такі відомості відсутні, під час проведення перевірки пояснення інших осіб не відбирались.

Враховуючи наведені обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не доведено вчинення позивачем спірного дисциплінарного проступку, порушена процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому оскаржувана постанова начальника Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" від 21 січня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення є протиправною та необґрунтованою, а отже, підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи "Хмельницький слідчий ізолятор" від 21 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог розділу 1 п.4 наказу Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" і накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 липня 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.