Справа № 160/845/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2021 року Справа № 160/845/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -
20.01.2021 року Департамент патрульної поліції звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду у розмірі 226 712,47 грн.;
- визнати дії за наслідком яких ОСОБА_1 будучи суб`єктом владних повноважень за наслідком дорожньо-транспортної пригоди завдав Департаменту патрульної поліції матеріальної шкоди протиправними.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач - ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції, шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків. Враховуючи вищевикладене, внаслідок винних протиправних дій ОСОБА_1 Департаменту патрульної поліції було завдано матеріальну шкоду у розмірі 226 712 грн. 47 коп., яку і зобов`язаний відшкодувати відповідач. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року позовну заяву Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду позивач звернувся із апеляційною скаргою.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі №160/845/21 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.05.2021 року адміністративна справа №160/845/21 передана судді Серьогіній О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
16.06.2021 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 22.07.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року в задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про витребування додаткових доказів у справі №160/845/21 відмовлено.
19.07.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому він зазначає, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди, 06.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України, але 31.05.2019 року слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП Дніпропетровської області, було винесену постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу правопорушення. Внаслідок ДТП жоден з учасників тілесних ушкоджень не отримав. 18.09.2019 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Лиходєдов А.В. (справа № 214/5015/19) виніс постанову за результатами розгляду протоколу, якою справу про адміністративне правопорушення у відношенні відповідача за ст. 124 КУпАП, закрив у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, без розгляду адміністративного матеріалу та встановлення вини відповідача. Також зазначає, що позивач дійшов хибного висновку, що на правовідносини, які виникли у цій справі, Кодекс законів про працю (КЗпІІ) не поширюється, оскільки правовідносини регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про Національну поліцію». Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
29.07 2021 року на електронну адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що факт керування т/з Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП за наслідком якої належному Департаменту патрульної поліції автомобілю завдано шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями як самого відповідача так і його напарників.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що згідно витягу з наказу Департаменту патрульної поліції за №142 о/с від 25.05.2016 року рядового поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції.
Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 25.05.2016 року № 142 о/с відповідач був призначений на посаду інспектора роти № 1 батальйону № 2 управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП.
За фактом дорожньо-транспортної пригоди, 06.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України.
17.09.2019 р. до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, надійшов протокол у відношенні відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та матеріали справи направлено до суду для прийняття рішення по суті.
18.09.2019 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Лиходєдов А.В. (справа № 214/5015/19) виніс постанову за результатами розгляду вищезазначеного протоколу, якою Справу про адміністративне правопорушення у відношенні відповідача за ст. 124 КУпАП, закрив у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, без розгляду адміністративного матеріалу та встановлення вини відповідача.
За приписами ч.4, ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, що мало місце 06.09.2018 року, та яким керував ОСОБА_1 , є Департамент патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .

Факт керування транспортним засобом Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП за наслідком якої належному Департаменту патрульної поліції автомобілю завдано шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями як самого відповідача так і його напарників.

Також, в матеріалах справи міститься копія дислокації сил та засобів взводу №1 роти №2 батальйону №1 за 06.09.2018 року, згідно з якою, зокрема, за ОСОБА_1 в день скоєння ДТП було закріплено борт 111 д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, наказом Департаменту патрульної поліції №3398 від 14.07.2018 року та переліком працівників полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції закріплено службові транспортні засоби, в якому під номером 25 вказано автомобіль «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_2 , а під номером 224 зазначено ОСОБА_1

05.10.2018 року начальником Департаменту патрульної поліції полковником поліції Жуковим Є.О. затверджено висновок службового розслідування з метою встановлення причин та обставин Дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля

«Toyota Prius» н.з. НОМЕР_2 під керуванням інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , що мала місце 06.09.2018 року, за результатами якого, факт дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_2 під керуванням інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , визнано таким, що знайшов своє підтвердження.

04.12.2019 року складено висновок експертного дослідження №22/12.2/35, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля складає 226 712 грн. 47 коп.

Позивач вважаючи, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу матеріальну шкоду у розмірі 226 712,47 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За загальним правилом, під час вирішення справ даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Наведена правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 12.12.2018р. у справі №814/2563/16, від 30.01.2019р. у справі №806/2164/16, яка підлягає обов`язковому застосуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, оскільки у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським при виконанні ним службових обов`язків, а тому суд приходить до висновку, що на поліцейського, як на працівника, поширюється трудове право, отже, при вирішенні даного спору слід керуватись загальними нормами, якими, в даному випадку, є положення Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), що врегульовують питання відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання ним службових обов`язків.

Так, згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України, згідно якої відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства видно, що працівник несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, при цьому, матеріальна відповідальність визначається у розмірі дійсної прямої шкоди, що не перевищує середнього заробітку працівника, а матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у ст.134 КЗпП України.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 06.09.2018 року ОСОБА_1 , під час виконання службових обов`язків скоїв ДТП, керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого зазначений службовий автомобіль було пошкоджено, що підтверджується копіями постанови від 31.05.2019 року слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП Дніпропетровської області про закриття кримінального провадження № 0001683 у зв`язку з відсутністю в діянні складу правопорушення, постанови Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 18.09.2019 року, яка набрала законної сили 01.10.2019 року, та Висновку службового розслідування від 05.10.2018 року за фактом пошкодження службового автомобіля інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Васильєвим Андрієм Андрійовичем.

Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння відповідачем ОСОБА_1 матеріальної шкоди Департаменту патрульної поліції.

Згідно висновку експертного дослідження №22/12.2/35 від 04.12.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля складає 226 712 грн. 47 коп.

В даному випадку, з матеріалів справи судом не було встановлено наявність жодного з випадків, передбачених статтею 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності.

Таким чином, з відповідача має бути стягнута сума матеріальних збитків у розмірі, що не перевищує його середньомісячного заробітку, виходячи з вимог ст.132 КЗпП України.

Так, відповідно до довідки про доходи Департаменту патрульної поліції №1159 від 28.07.2021р., сума середньомісячного заробітку ОСОБА_1 , на час виникнення спірних відносин, становила 11097,02 грн., виходячи із розрахунку: 22194,03 грн./2.

З урахуванням аналізу вказаних норм чинного законодавства та враховуючи, що середньомісячний заробіток відповідача, на час виникнення спірних правовідносин, складає 11097,02 грн., а також те, що відповідно до ст.132 КЗпП України відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду лише у розмірі 11097,02 грн.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність не відшкодування позивачеві, завданої ним матеріальної шкоди у розмірі 11097,02 грн. з урахуванням вимог ст.ст. 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України суду не надав.

Судом відхиляються посилання відповідача на те, що поданий позивачем висновок експертного дослідження, яким вартість матеріального збитку, завданого власнику дорожнього транспортного засобу «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_7 визначено в сумі 226 712, 47 грн., - визначає ймовірну вартість матеріального збитку, а також посилання на те, що позивачем не надано жодної інформації стосовно первісної вартості автомобіля, що перебуває на балансі позивача, а також на відсутність будь-якої інформації щодо отримання страхового відшкодування, різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром збитку, оскільки доказів оскарження відповідачем наведеного висновку експертного дослідження у встановленому законодавством порядку відповідачем суду не надано.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП Дніпропетровської області від 31.05.2019 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та на постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 18.09.2019 року, якою справу про адміністративне правопорушення у відношенні відповідача за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи, передбаченого ст. 38 КУпАП, з наступних підстав.

Предметом розгляду в даній справі є наявність чи відсутність підстав для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

Той факт, що з певних причин (за закінченням строку притягнення до відповідальності) відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності та те, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку із нанесенням тілесних ушкоджень постраждалим незначної тяжкості, сам по собі не звільняє відповідача від матеріальної відповідальності, оскільки вирішальним в даному випадку є встановлення вини відповідача у діях відповідача, що призвели до пошкоджень автомобіля позивача.

Так, слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП Дніпропетровської області від 31.05.2019 року у постанові про закриття кримінального провадження встановив, що 06.09.2018 приблизно о 13 годині 55 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Prius», н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Тимірязєва з боку станції «Рокувата» в напрямку Об`їзної дороги в м. Кривому Розі, з увімкнутим проблисковим маячком синього кольору. В цей же час зліва по проїзній частині вул. Мусоргського з боку вул. Кемерівська в напрямку кільця 44-го кварталу рухався автомобіль «ВАЗ 21072» н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В ході подальшого руху водій ОСОБА_1 не дотримався вимог п.п. 3.1, 8.7.3 (е) ПДР, не забезпечив безпеку дорожнього руху, під час проїзду перехрестя на забороняючий сигнал світлофора. В наслідок зазначених порушень ПДР ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_2 , допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21072» після чого продовжив не контрольований рух допустивши зіткнення з нерухомими транспортними засобами «Mercedes-Benz 412D» н.з. НОМЕР_4 та автомобілем «Skoda Oktavia А74 н.з. НОМЕР_5 . Згідно висновку судової авто технічної експертизи №32/10.1/135 від 31.05.2019 року в діях водія ОСОБА_1 з керування автомобілем TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 3.1, 8.7.3 е) ПДР України які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку із настанням події ДТП.

Стосовно доводів відповідача про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст.233 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Так, за приписами ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до положень ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як встановлено судом із наявних у матеріалах справи документів, позивачеві про розмір заподіяної йому шкоди у сумі 226712,47 грн. стало відомо згідно висновку експертного дослідження №22/12.2/35 від 04.12.2019 року, тобто, річний строк звернення позивача до суду повинен обчислюватися з 04.12.2019р.

Зі змісту позову вбачається, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, а також ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року позов Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди було повернуто, що підтверджується копіями відповідних ухвал, наявних в матеріалах даної справи.

В подальшому, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року позовну заяву Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду позивач звернувся із апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі №160/845/21 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Тобто, позов у даній справі було подано Департаментом патрульної поліції в межах річного строку звернення, встановленого ст.233 КЗпП, а, відповідно, позивачем строк звернення до суду пропущено не було.

А отже, посилання відповідача на пропущення строку звернення до суду, встановленого ст.233 КЗпП, є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають задоволенню лише у розмірі 11097,02 грн.

Щодо позовних вимог стосовно визнання протиправними дій, за наслідком яких ОСОБА_1 будучи суб`єктом владних повноважень за наслідком дорожньо-транспортної пригоди завдав Департаменту патрульної поліції матеріальної шкоди, суд зазначає про таке.

Об`єктимвно протипрамвне діямння протиправне соціально шкідливе діяння (вчинок або бездіяльність) особи, що не становить складу правопорушення, але здобуває негативне реагування держави у вигляді примусових заходів.

Правопорумшення це неправомірне (протиправне) суспільно-шкідливе винне діяння (дія чи бездіяльність) деліктоздатної особи, за вчинення якого особа може бути притягнута до юридичної відповідальності. Правопорушення (delictum) за ступенем суспільної небезпеки поділяються на злочини і проступки.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за вчинення якого винна особа несе юридичну відповідальність.

Таким чином, вище викладене дає підстави для висновку, що дії, за вчинення яких особа може нести юридичну відповідальність становлять склад правопорушення, що в свою чергу, виключає належність такого діяння до визначення «протиправні дії», оскільки чинним законодавством встановлена юридична відповідальність за такі дії.

Юридична відповідальність - різновид соціальної відповідальності, який закріплений у законодавстві і забезпечуваний державою юридичний обов`язок правопорушника пізнати примусового позбавлення певних цінностей, що йому належать. Іншими словами, це застосування до винної особи примусових заходів за вчинене правопорушення.

Юридична відповідальність є, зокрема, таких видів: кримінальна, адміністративна, цивільна, дисциплінарна, матеріальна, фінансова, тощо.

В межах правовідносин, що виникли в даній адміністративній справі, відповідач повинен нести юридичну відповідальність, а саме матеріальну.

З огляду на викладене, враховуючи, що в межах даної адміністративної справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, для визнання протиправними дій, за наслідком яких ОСОБА_1 будучи суб`єктом владних повноважень за наслідком дорожньо-транспортної пригоди завдав Департаменту патрульної поліції матеріальної шкоди, підстави відсутні, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 11097,02 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються лише судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз - в інших випадках, зокрема, щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору суб`єкта владних повноважень за рахунок відповідача взагалі не передбачено.

А виходячи з того, що у суду відсутні докази понесення позивачем - суб`єктом владних повноважень судових витрат, пов`язаних з викликом свідків чи проведенням експертиз, у адміністративного суду відсутні і будь-які обґрунтовані підстави для покладення судових витрат позивача по сплаті судового збору на відповідача, про які просить у позові позивач, виходячи з вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) матеріальну шкоду у розмірі 11097,02 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна