Справа № 520/8908/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

29 липня 2021 р. справа № 520/8908/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (, 01601, м.Київ, вул. Академіка Богомольця, б.10) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України щодо безпідставного зменшення грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень 2021, лютий 2021, березень 2021, квітень 2021 в період звільнення його від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність;

- зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення, а саме: січень 2021 року - 67688,29 грн., лютий 2021 року - 67688,29 грн., березень 2021 року - 67688,29грн., квітень 2021 року - 67688,29 грн.

Згідно з положеннями п.1 та п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище та у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.1 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом Національної поліції України від 21.10.2019 № 1218 о/с позивач був призначений на посаду заступника начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальника 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України. В період з 30.12.2020 року по 30.04.2021 року позивач проходив лікування в медичних закладах та перебував на лікарняних. З метою з`ясування нарахувань та виплат, які передбачені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядку №260) під час проходження служби в Національній поліції України, позивачем направлені запити від 10.03.2021, 01.04.2021, 29.04.2021 до Національної поліції України. Листами від 15.03.2021 № 230зі/29/5/02-2021, від 06.04.2021№ 365зі/29/5/02-2021, від 07.05.2021 № 493зі/29/5/02-2021 за підписом заступника начальника Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України Володимира Жука позивачу надано розрахункові листи про нараховане та виплачене грошове забезпечення мені заступнику начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) ДКР Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 за грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року, березень 2021 року, квітень 2021 року. Дослідивши інформацію зазначену в листі від 15.03.2021 № 230зі/29/5/02-2021, від 06.04.2021№ 365зі/29/5/02-2021, від 07.05.2021 №493зі/29/5/02-2021 вбачається, що позивачу за грудень 2021 року було нараховане та виплачене грошове забезпечення у розмірі - 67688,29 грн. В січні 2021, лютому 2021, березні 2021 Національна поліція України безпідставно, порушуючи вимоги абзацу першого пункту 3 розділу III Порядку №260, в період звільнення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків на підставі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснило нарахування та виплату грошового забезпечення у меншому розмірі, а саме: січень 2021 - 30310,90 грн., лютий 2021 - 31230,69 грн., березень 2021 - 27535,86 грн. З метою досудового врегулювання та поновлення порушених трудових прав, адвокатом Полторапавловим М.Г. на адресу Національної поліції України було направлено клопотання від 23.04.2021 вих. № 139/21 з наступними вимогами, а саме: здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення заступникові начальника 3-гоуправління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) ДКР Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 за січень 2021, лютий 2021, березень 2021, квітень 2021 згідно вимог абзацу першого пункту 3 розділу III Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260; здійснити нарахування та виплату заступникові начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) ДКР Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 № 7789/01/29-2020 про організацію виконання Національною поліцією України постанови КМУ від 29.04.2020 № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину». Наказом Національної поліції України від 30.04.2021 № 552 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 30.04.2021, за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". В день звільнення позивача - 30.04.2021, Національна поліція України не здійснила нарахувань та виплат передбачених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та доручення Голови Національної поліції України від 25.06.2020 № 7789/01/29-2020 про організацію виконання Національною поліцією України постанови КМУ від 29.04.2020 № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», що слугувало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що отримане позивачем грошове забезпечення 67688,29 грн. за грудень 2020 вміщує всі складові грошового забезпечення позивача, зокрема, й посадового окладу, й вислуги років, й спеціальне військове звання, за таємність, премію. Матеріали справи свідчать та не заперечується позивачем, що за спірний період (січень-квітень 2021) позивач отримав грошове забезпечення за наявності всіх наведених вище складових, тому позовні вимоги про стягнення з НПУ повторно вже виплачених складових грошового забезпечення є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також представник відповідача вказав, що розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення. Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції. Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення. Абзац перший пункту 3 розділу III Порядку №260 встановлює, що поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, або тим, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, зберігається виплата грошового забезпечення з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії за поточний місяць, але не більше ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні. Із змісту вказаного пункту вбачається, що за поліцейським зберігаються встановлені нормами законодавства складові грошового забезпечення, що мають постійний та незмінний характер та премії, яка не має сталого розміру та визначається кожен поточний місяць. З огляду на викладене, представник відповідача з адміністративним позовом не погоджується та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом Національної поліції України від 21.10.2019 № 1218 о/с позивач був призначений на посаду заступника начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальника 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України.

30.12.2020 під час консультації у лікаря було зафіксовано погіршення стану здоров`я позивача, видано листок непрацездатності з 30.12.2020 по 04.01.2021 серія АЛГ 836990.

В подальшому, ОСОБА_1 проходив лікування в наступних медичних закладах, а саме:

- з 04.01.2021 по 19.01.2021 - Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова»;

- з 20.01.2021 по 03.02.2021 - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області»;

- з 02.02.2021 по 17.02.2021 - Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова»;

- з 18.02.2021 по 25.02.2021 - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області»;

- з 26.02.2021 по 10.03.2021 - Державна установа «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної Академії Наук України»;

- з 11.03.2021 по 19.03.2021 - Комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради;

- з 22.03.2021 по 29.03.2021 - Комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради;

- з 30.03.2021 по 13.04.2021 - Госпіталь Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області»;

- з 14.04.2021 по 23.04.2021 - Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Подільського р-ну м. Києва;

- з 26.04.2021 по 30.04.2021 - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області».

Про те, що позивач перебуває на лікуванні, останнім скеровувались рапорти до відповідача про безперервне перебування з 30.12.2020 по 30.04.2021 на лікуванні та документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, а саме 22.01.2021, 08.02.2021, 09.04.2021, 13.04.2021, 20.04.2021, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Позивачем були направлені запити від 10.03.2021, 01.04.2021, 29.04.2021 до Національної поліції України щодо надання інформації та відповідних документів про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період: грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року, березень 2021 року, квітень 2021 року.

Листами від 15.03.2021 №230зі/29/5/02-2021, від 06.04.2021 №365зі/29/5/02-2021, від 07.05.2021 №493зі/29/5/02-2021 за підписом заступника начальника Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України Володимира Жука позивачу надано розрахункові листи про нараховане та виплачене грошове забезпечення заступнику начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) ДКР Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 за грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року, березень 2021 року, квітень 2021 року.

З метою досудового врегулювання та поновлення порушених трудових прав, адвокатом Полторапавловим М.Г. на адресу Національної поліції України було направлено клопотання від 23.04.2021 вих. № 139/21 з наступними вимогами, а саме: здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення заступникові начальника 3-гоуправління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) ДКР Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 за січень 2021, лютий 2021, березень 2021, квітень 2021 згідно вимог абзацу першого пункту 3 розділу III Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260; здійснити нарахування та виплату заступникові начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) ДКР Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 № 7789/01/29-2020 про організацію виконання Національною поліцією України постанови КМУ від 29.04.2020 № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину».

Наказом Національної поліції України від 30.04.2021 № 552 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 30.04.2021, за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вважаючи, що Національною поліцією України було безпідставно зменшено грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2021, лютий 2021, березень 2021, квітень 2021 в період звільнення його від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому суд зауважує, що позивачем оскаржується саме зменшення грошового забезпечення поліцейського, без врахування інших доплат, отриманих позивачем у грудні 2020 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України та порядок виплати грошового забезпечення поліцейських регулюється Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закону України «Про Національну поліцію») та постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - постанова КМУ №988).

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.94 Закону України «Про національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок МВС №260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з пунктом 3 Порядку МВС №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Дана норма кореспондується з приписами пункту 1 постанови КМУ №988, відповідно до якого грошове забезпечення, зокрема, поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку №260, поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, або тим, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, зберігається виплата грошового забезпечення з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії за поточний місяць, але не більше ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Судом встановлено, що згідно розрахункового листа за грудень 2020 року позивач отримав грошове забезпечення у розмірі 67688,29 грн., до складу якого було включено посадовий оклад 4400,00 грн., спеціальне військове звання 2200,00 грн., вислуга років 2640,00 грн., надбавка за таємність - 660,00 грн., надбавка за спец, проходження служби 9240,00 грн.

Абсолютно аналогічні виплати позивач отримав в січні та лютому 2021 року, та з урахуванням збільшення виплати за вислугу років з 40% до 45% у березні та квітні 2021 року, що підтверджується розрахунковими листами за відповідні місяці.

При цьому, різниця між сумами нарахованого грошового забезпечення за грудень 2020 року та січнем, лютим, березнем та квітнем 2021 року полягає у різному визначенні відсотку премії за поточний місяць.

Підпунктом 2 пункту 4 цієї постанови КМУ №988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Аналогічні положення містяться у пункті 12 розділу 2 Порядку МВС №260, в якому визначено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Відповідно до вимог Постанови № 988 та Порядку № 260 наказом Національної поліції України від 19.10.2017 №1085 затверджено Положення про преміювання поліцейських центрального органу управління поліції.

Нормами вказаного Положення встановлено, що фонд преміювання утворюється в межах коштів на грошове забезпечення поліцейських, а преміювання поліцейських здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби та враховуючи виконання показників преміювання.

Наказ про встановлення розміру премії поліцейським готує ДФЗБО Національної поліції України на підставі попередньо доведених до керівників структурних підрозділів розрахунків фонду преміювання та поданих на основі вказаних розрахунків списків поліцейських на преміювання, які подаються до 25-го числа місяця за який установлюється премія, підписаних керівниками відповідних структурних підрозділів. Виплата премії здійснюється на підставі наказу Національної поліції України.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що премія відноситься до виду заохочення за результатами служби поліцейського відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби.

Судом встановлено, що за результатами роботи з 01.12.2020 по 31.12.2020 позивачу встановлено: за період з 19.11.2020 по 01.12.2020 - 82% премії (відпуска); за період з 02.12.2020 по 28.12.2020 - 266% премії (робочі); з 29.12.2020 по 29.12.2020 - 55% премії (робочі); з 30.12.2020 по 04.01.2021 - 55% (лікарняні).

При цьому, позивачу призначена премія за січень - квітень 2021 року у розмірі від 55% до 65%.

Слід також зазначити, що нормами чинного законодавства та Положеннями про преміювання поліцейських не визначено фіксований розмір премії, який має встановлюватися щомісяця.

Таким чином, встановлення премій є правом керівника, а не його обов`язком, при цьому встановлення цих премій можливе лише при наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду від 04.07.2018 року№805/1182/17-а та від 28.10.2020 у справі №818/819/17.

Отже, премія відноситься до виду складової грошового забезпечення, яке залежить, по-перше, від наявності відповідних бюджетних асигнувань, по-друге, від оцінки керівництвом роботи поліцейського, його особистого внеску в загальні результати служби.

Разом з тим, згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку №260, поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, або тим, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, зберігається виплата грошового забезпечення з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії за поточний місяць, але не більше ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Таким чином, положеннями пункту 3 розділу ІІІ Порядку №260 щодо збереження виплати грошового забезпечення в розмірі, що особа отримувала на день хвороби (з розрахунку посадового окладу, встановленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за поточний місяць) встановлено певну соціальну гарантію держави на випадок втрати працездатності особам, що проходять службу в органах поліції.

Суд, відхиляє доводи позивача, що за період з січня по квітень 2021 року відповідач повинен був нарахувати йому грошове забезпечення, з урахуванням премії, розмір якої був визначений станом на грудень 2020 року, оскільки зазначена норма передбачає зберігання за позивачем виплати грошового забезпечення в розмірі, що позивач отримував на день хвороби з розрахунку, зокрема, премії саме за поточний місяць. Тобто, премія у складі грошового забезпечення при хворобі поліцейського зберігається за ним у розмірі, встановленому за поточний місяць.

На думку суду, визначення розміру премії працівника в межах наявного фонду грошового забезпечення є дискреційним повноваженням керівника Національної поліції України.

Тобто оцінка результатів роботи поліцейського є виключно дискреційним повноваженням керівника поліцейського підрозділу, яка проводиться в межах його власного розсуду про ефективність роботи підлеглого та не може бути замінена рішенням суду.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 66 документу Венеціанської комісії «Rule of law checklist» («Мірило правовладдя»), затвердженого на 106 пленарній сесії 11-12 березня 2016 року зловживання дискреційними повноваженням має бути предметом судового або іншого незалежного контролю.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноваженим на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а його дискреційні повноваження обмежені вимогами цих законів.

Враховуючи викладене, суд не може брати на себе повноваження керівника Національної поліції України щодо визначення розміру премії його працівників, а також, суд не може й оцінити розмір вкладу позивача в результати роботи служби. Таке втручання, на думку суду, буде порушенням наданої відповідачу дискреції.

Враховуючи вказане вище правове врегулювання та обставини справи, суд приходить до висновку, що встановлення премії є правом, а не обов`язком керівника, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби та виплачується у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України за відповідний місяць.

Таким чином, суд не вбачає порушень прав позивача з боку відповідача щодо визначення розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень 2021, лютий 2021, березень 2021, квітень 2021 в період звільнення його від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність.

Окрім цього, позовна вимога зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення, а саме: січень 2021 року - 67688,29 грн., лютий 2021 року - 67688,29 грн., березень 2021 року - 67688,29грн., квітень 2021 року - 67688,29 грн., є похідною та також не підлягає задоволенню. Також суд зауважує, що вказана вимога заявлена без врахування отриманого позивачем грошового забезпечення протягом вказаного періоду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини Щокін проти України (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про закон, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі Шпачек s.r.о. проти Чеської Республіки (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (, 01601, м.Київ, вул. Академіка Богомольця, б.10) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.07.2021 року.

Суддя Біленський О.О.