Справа № 640/17639/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ № 640/17639/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бір-Маркет»

до Головного управління Держпраці у Київській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бір-Маркет» (далі - позивач, ТОВ «Бір-Маркет») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 10 грудня 2019 року №КВ1772/1324/АВ/ТД/ФС-678 про накладення штрафу; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що ТОВ «Бір-Маркет» не було отримано жодного документу про проведення інспекційного відвідування, як це передбачається законодавством, а отже не було можливості безпосередньо здійснити захист своїх прав. Крім того, відповідач в односторонньому порядку виніс постанову про накладення штрафу за порушення вимог частини 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, не повідомивши позивача ні про розгляд справи, ні про складення акту перевірки, що на думку позивача, є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова прийнята обґрунтовано, оскільки позивач здійснив порушення норм законодавства щодо укладення трудових договорів між працівником та роботодавцем. У зв`язку із виявленим правопорушенням, позивач був притягнутий до юридичної відповідальності у виді штрафу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування ТОВ «Бір-Маркет», адреса здійснення перевірки : 08137 с. Софіївська Борщагівка, вул. Житня, 17, за результатами якого 18 листопада 2019 року складено акт інспекційного відвідування ТОВ «Бір-Маркет» №КВ1772/1324/АВ (надалі по тексту - акт).

На підставі акту 10 грудня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято оскаржувану постанову №КВ1772/1324/АВ/ТД/ФС-678, якою за результатами розгляду справи про накладення штрафу, на позивача накладено штраф у розмірі 125190 ( сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто) грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що штраф на позивача накладено у зв`язку з тим, що у ході проведення інспекційного відвідування ТОВ «Бір-Маркет» встановлено порушення останнім частини 3 статті Кодексу законів про працю України, а саме позивачем було допущено до роботи ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин відповідно діючого законодавства України.

Незгода позивача із постановою Головного управління Держпраці у Київській області від 10 грудня 2019 року №КВ1772/1324/АВ/ТД/ФС-678 зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який, зокрема, реалізує державну політику у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Відповідно до пункту 7 цього ж Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 року №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 року №1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 (далі - Порядок №823, чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 даного Порядку №823 передбачено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно підпункту 3 пункту 5 Порядку №823 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Відповідно до пункту 8 Порядку №823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Статтею 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Згідно із частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до пункту 10 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, інспекційне відвідування здійснено на підставі направлення від 21 жовтня 2019 року № 1772, яке, у свою чергу, видано на підставі наказу Головного управління Держпраці у Київській області від 21 жовтня 2019 року №5183.

10 грудня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову про накладення на позивача штрафу №КВ1772/1324/АВ/ТД/ФС-678 у розмірі 125190 ( сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто) грн.

Підставою для накладення штрафу було встановлення під час інспекційного відвідування ТОВ «Бір-Маркет», адреса здійснення перевірки: 08137, с. Софіївська Борщагівка, вул. Житня, 17, порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме позивачем допущено до роботи ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства України.

Згідно акта інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №КВ1772/1324/АВ від 18 листопада 2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи, посадовими особами відповідача під час інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин 22 жовтня 2019 року за адресою: 08137, с. Софіївська Борщагівка, вул. Житня, 17 , магазин « Beer Market » виявлено громадянку ОСОБА_1 , від якої отримано письмові пояснення, згідно з якими остання стажується на посаду продавця з 22 жовтня 2019 року.

Також зі змісту акта вбачається, що у зв`язку з неможливістю особистого вручення керівнику або уповноваженій особі направлення на проведення інспекційного відвідування від 21 жовтня 2019 року № 1772, останнє разом із вимогою про надання документів від 01 листопада 2019 року № 1772/1 рекомендованим листом направлені на юридичну адресу позивача - вул. Барикадна, 17, Соборний район, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49044 (поштове відправлення 4057). Так само, згідно того ж акту, на юридичну адресу позивача було направлено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 01 листопада 2019 року №КВ1772/1324/НД та вимога про надання/поновлення документів від 01 листопада 2019 року № 1772/1(поштове відправлення 096).

Оскільки станом на 18 листопада 2019 року (дата, зазначена у вимозі) документів на підтвердження оформлення трудових відносин з громадянкою ОСОБА_1 позивачем не надано, відповідачем встановлено факт неоформлення відповідних трудових відносин.

Так, пунктом 18 Порядку №823 передбачено, що у разі відсутності/ненадання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення та/або надання документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 23 Порядку №823).

Відповідно до пункту 26 Порядку №823 у разі відмови об`єкта відвідування або уповноваженою ним особою від підписання або у разі неможливості особистого вручення акта та/або припису акт та припис складаються одночасно у трьох примірниках.

Два примірники акта та припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.

У разі ненадходження протягом семи робочих днів з дня, що настає за днем відправлення об`єкту відвідування, підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені відповідно у 10-денний та одноденний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці (пункт 30 Порядку №823).

З урахуванням зазначеним норм діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд доходить висновку про їх недодержання з боку відповідача, оскільки з доданих останнім до матеріалів справи документів не можливо встановити: по-перше, чи направлялась вимога про надання документів від 01 листопада 2019 року № 1772/1 та акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування на адресу позивача рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення, оскільки у відповідній графі вимоги від 01 листопада 2019 року № 1772/1 відсутні реквізити поштового відправлення, а акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 01 листопада 2019 року №КВ1772/1324/НД суду не надано; по-друге, чи направлялись будь-які документи на адресу ТОВ «Бір- Маркет» взагалі, оскільки згідно з наявною в матеріалах справи випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Бір- Маркет» є 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1, в той час як відповідачем у поданих до суду документах вказується адреса: вул. Барикадна, 17, Соборний район, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49044.

Більш того, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу фактичного відправлення будь-яких документів на адресу позивача, як то копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, опис документів тощо.

Все вище вказане, на думку суду, порушило права позивача, визначені пунктом 13 Порядку №823, та позбавило можливості вчинити дії, визначені пунктами 19-30 вказаного Порядку.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що позивачем не спростовані висновки інспектора Головного управління Держпраці у Київській області про порушення ТОВ «Бір- Маркет» законодавства про працю не приймаються судом до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні заява ОСОБА_1 від 21 жовтня 2019 року про прийняття на посаду продавця-консультанта відділу продажу та Наказ (Розпорядження) керівника підприємства №БМ-487 від 21 жовтня 2019 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду продавця- консультанту з 22 жовтня 2019 року.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2-7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI (далі - Закон України №5067-VI) визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509).

У відповідності до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа) (пункт 3 Порядку №509).

Згідно із частиною 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписами пункту 2 частини 5 статті 50 Закону України №5067-VI передбачено, що роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії спрямовані на приховування трудових відносин.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для прийняття постанови про накладення штрафу є, зокрема фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому, такий вид порушення повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами.

Водночас, при накладенні штрафу слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення та встановлення в діях підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу.

Необхідно враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких підстав та враховуючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій та рішення Головного управління Держпраці у Київській області, в той час як відповідачем не доведено їх правомірність з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальність «Бір-Маркет» задовольнити.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 10 грудня 2019 року №КВ1772/1324/АВ/ТД/ФС-678 про накладення штрафу.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Бір-Маркет» (юридична адреса : 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ вул. Вавілових, 10, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні)

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко