Справа № 200/7401/20-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

27 липня 2021 р. Справа №200/7401/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2020 судом прийнято рішення, яким задоволено повністю позов ОСОБА_1 та визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з травня по липень 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування розміром 10 мінімальних заробітних плат, передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13.04.2020, зобов`язано управління здійснити донарахування та виплату суддівської винагороди судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя ОСОБА_1 за період з травня по липень 2020 року на підставі частин 2, 3, 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 20% з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, без застосування будь-яких обмежень передбачених частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13.04.2020.

ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі від 30.10.2020, оскільки до теперішнього часу рішення відповідачем в добровільному порядку не виконано. Позивач зазначає, що відповідачем не обґрунтовано свою позицією стосовно неможливості виконання зазначеного рішення у наведений у ньому спосіб. Заявник зауважив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини відповідач не може посилатись на відсутність коштів як на підставу для невиконання судового рішення.

Відповідачем подано до суду відзив на заяву, в якій викладено заперечення проти її задоволення. Зазначено, що управління здійснює платежі з бюджету лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в межах бюджетних асигнувань. Виконання судових рішень, ухвалених, у тому числі, на користь суддів та працівників апаратів судів здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно з п. 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою; при цьому положення пунктів 28-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми. Таким чином, виконання рішення суду має здійснюватись за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України. Виконати рішення про зобов`язання вчинити певні дії неможливо, оскільки таке виконання потребує вчинення також певних дій іншими суб`єктами. Норми діючого законодавства унеможливлюють виконання рішення, водночас, ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України наділяє правом на звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішень лише стягувача та державного виконавця. До цього ж, відповідач зазначає, що невиконання рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатись невиконання рішення без поважних причин, а накладення штрафу за невиконання рішення з поважних причин не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Позивач повідомлений про причини невиконання рішення, проте не вжив жодних заходів, спрямованих на встановлення належного способу виконання рішення за рахунок бюджетної програми 0501150.

При розгляді поданої заяви суд виходить з наступного.

Відповідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційній нормі про обов`язковість судового рішення кореспондують положення норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, само по собі є підставою для його виконання, що визначено ч. 2 ст. 372 КАС України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

В рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Водночас, ст. 382 КАС України наділяє суд правом, а не покладає обов`язок по встановленню контролю. При цьому, Закон не встановлює, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено обов`язок подання звіту. На переконання суду, такими обставинами можуть буті ті, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення без поважних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Тобто, заходи, спрямовані на виконання рішення у примусовому порядку, вживаються органами, безпосередньо на які цією нормою Закону покладено примусове виконання рішень.

Законом України «Про виконавче провадження», разом із цим, вказані органи наділені відповідними інструментами для застосування заходів примусового виконання рішень.

З виконання в примусовому порядку даного судового рішення 16.03.2011 Слов`янським міськрайонним відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 64805704.

Зазначене виконавче провадження триває, будь-яких зауважень чи документів, які б свідчили про незгоду позивача із процедурою виконання цього рішення, вчинюваними в ході його здійснення діями чи бездіяльності державного виконавця, позивачем не наведено та суду не надано.

Згідно з ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, якою визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Оцінивши наведені заявником доводи в обґрунтування необхідності встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд не вважає їх такими, що зумовлюють необхідність встановлення судового контролю. Враховуючи викладене та тривання процедури примусового виконання судового рішення, відсутність у заявника зауважень з приводу виконання рішення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконанням рішення у цій справі.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 256, 382 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.С. Михайлик