Справа № 640/30329/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року м. Київ № 640/30329/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправними щодо неврахування до страхового стажу при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періодів роботи: з 21 лютого 1991 року по 31 травня 1991 року у КНПО «Аналитприбор» конструктором І категорії, з 03 червня 1991 року по 01 квітня 1992 року у Малому виробничо-впроваджувальному підприємстві головним інженером, з 02 квітня 1992 року по 31 грудня 1997 року у Науково-виробничому підприємстві «Конвест ЛТД» директором, з 16 серпня 1982 року по 14 листопада 1986 року у Мінлегпром УРСР Укрпромфурнітура Київське ЕКТБ фурнітура, з 29 лютого 2020 року по 04 квітня 2020 року (на момент подання призначення пенсії за віком) у ФОП ОСОБА_2 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_1 та виплачувати пенсію за віком, починаючи з 04 квітня 2020 року з врахуванням до страхового стажу періодів роботи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 березня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою та документами щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), за результатами розгляду якої позивачу призначена пенсія за віком у розмірі 1990,80 грн. з 04 квітня 2020 року. При розрахунку пенсії Головне управління Пенсійного фонду України врахувало 29 років 10 місяців та 19 днів страхового стажу, не врахувавши стаж за відповідні періоди, зазначені у позовній заяві, з посиланням на неналежне оформлення трудової книжки, що на думку позивача свідчить про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та порушення прав позивача на соціальний захист.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позов представник відповідача заперечує проти його задоволення та зазначає, що стаж роботи було розраховано на підставі довідки ОК5 та поданої довідки позивачем про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив таке.

В березні 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ у м. Києві) з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ у м. Києві №63 позивачу відповідно до статті 26 Закону №1058-IV призначено пенсію за віком з 04 квітня 2020 року, за наявності страхового стажу 29 років 10 місяців та 19 днів (а.с. 34).

Листом ГУ ПФУ в м. Києві позивача повідомлено про те, що під час призначення йому пенсії не враховано до страхового стажу періоди роботи по трудовій книжці (неповна дата народження) з 21.02.1991 по 31.05.1991, з 03.06.1991 по 01.04.1992, з 02.04.1992 по 31.12.1997 до надання уточнюючих довідок (а.с.20).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, визначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу першого частини 1, абзацу другого частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За правилами частини 1 статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що при призначенні позивачу пенсії за віком зазначені нижче періоди роботи не були враховані, а саме:

-з 16.08.1982 року по 14.11.1986 року у Мінлегпром УРСР Укрпромфурнітура Київське ЕКТБ фурнітура;

-з 21.02.1991 року по 31.05.1991 року у КНПО «Аналитприбор» конструктором І категорії;

-з 03.06.1991 року по 01.04.1992 року у Малому виробничо- впроваджувальному підприємстві головним інженером;

-з 02.04.1992 року по 31.12.1997 року у Науково-виробничому підприємстві «Конвест ЛТД» директором;

-з 29.02.2020 року по 04.04.2020 року (на момент подання пенсії за віком) у ФОП ОСОБА_2 .

Вказані періоди роботи не були зараховані до страхового стажу з огляду на те, що у трудовій книжці зазначено неповну дату народження позивача.

Так, у трудовій книжці дійсно не відображена повна дата (число, місяць) народження ОСОБА_1 , але у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують цей факт, насамперед - паспорт громадянина України. Більш того, на підтвердження факту трудової діяльності в спірні періоди позивачем надано довідки про заробітну плату для обчислення пенсії (а.с. 25-26).

На думку суду, наявні у трудовій книжці записи та вказані вище документи повністю відображають факт зайнятості особи на відповідних роботах, а отже є достатніми та належними для врахування відповідного періоду роботи до страхового стажу. Не внесення повних відомостей до трудової книжки, а саме дати (число, місяць) народження позивача, не може призводити до таких наслідків, як не врахування страхового стажу за трудову діяльність під час вирішення питання про призначення пенсії за віком. Відповідальність за ведення трудових книжок покладена на роботодавця, але не в якому випадку на фізичну особу, яка є працівником. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд акцентує увагу, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначені вище періоди роботи, які відповідач не врахував до страхового стажу, відображаються у відповідних записах з трудової книжки (а.с. 16-19). За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо не зарахування відповідних періодів до страхового стажу позивача та, як наслідок, наявність підстав для зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, відповідно до якої підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійним фондом не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в той час як відповідачем не доведено їх правомірність з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2.Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування до страхового стажу при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періодів роботи: з 21 лютого 1991 року по 31 травня 1991 року у КНПО «Аналитприбор» конструктором І категорії; з 03 червня 1991 року по 01 квітня 1992 року у Малому виробничо-впроваджувальному підприємстві головним інженером; з 02 квітня 1992 року по 31 грудня 1997 року у Науково-виробничому підприємстві «Конвест ЛТД» директором; з 16 серпня 1982 року по 14 листопада 1986 року у Мінлегпром УРСР Укрпромфурнітура Київське ЕКТБ фурнітура; з 29 лютого 2020 року по 04 квітня 2020 року у ФОП ОСОБА_2 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи з 04 квітня 2020 року з врахуванням до страхового стажу періодів роботи: з 21 лютого 1991 року по 31 травня 1991 року у КНПО «Аналитприбор» конструктором І категорії; з 03 червня 1991 року по 01 квітня 1992 року у Малому виробничо-впроваджувальному підприємстві головним інженером; з 02 квітня 1992 року по 31 грудня 1997 року у Науково-виробничому підприємстві «Конвест ЛТД» директором; з 16 серпня 1982 року по 14 листопада 1986 року у Мінлегпром УРСР Укрпромфурнітура Київське ЕКТБ фурнітура; з 29 лютого 2020 року по 04 квітня 2020 року у ФОП ОСОБА_2 .

4.Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська,16, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 к.(вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко