Справа № 440/1260/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.І. Слободянюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 р. Справа № 440/1260/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/1260/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" /далі позивач, ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА"/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області /далі відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області/ про скасування податкового повідомлення-рішення форми "С" Головного управління ДПС у Полтавській області № від 28 жовтня 2020 року /а.с. 1-12/.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем протиправно не надано позивачу всі додатки, які зазначені в акті №0368/16/31/РРО/30485934 від 09 жовтня 2020 року та які є невід`ємною частиною такого акту, що унеможливило належно ознайомитися зі змістом акту та в повній мірі захистити порушені права. Відповідачем безпідставно винесено податкове повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2020 року, оскільки зазначені порушення позивачем не вчинено. Так, частиною першою статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року у редакції, чинній до 01 липня 2019 року, не вимагалось наявності ліцензії суб`єкта господарювання для здійснення оптової торгівлі пальним та лише з 01 липня 2019 року набрали чинності зміни, які внесені Законом України №2628-VIII від 23 листопада 2018 року до частини першої статті 15 вказаного Закону та які передбачають, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії. Контролюючим органом в акті №0368/16/31/РРО/30485934 від 09 жовтня 2020 року здійснено помилковий висновок про те, що датою здійснення господарської операції позивача щодо оптової торгівлі пальним є 02 липня 2019 року, оскільки датою здійснення поставки ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" палива ТС-1 представництву Регал Петролеум Корпорейшен Лімітед є 21 червня 2019 року відповідно до договору поставки №23.03.17/1 від 23 березня 2017 року, видаткової накладної №2493 від 21 червня 2019 року та товарно-транспортної накладної №2493 від 21 червня 2019 року. Таким чином, на момент здійснення відповідної господарської операції 21 червня 2019 року чинним законодавством отримання ліцензії не передбачалося. ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" складено податкову накладну №27 від 02 липня 2019 року за фактом настання другої події дати зарахування коштів від покупця на підставі платіжного доручення №19289 від 02 липня 2019 року. В подальшому 30 жовтня 2020 року ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" складено Уточнюючий розрахунок та включено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 13312,00 грн у податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2019 року та сплачено штраф до подання такого уточнюючого розрахунку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 151/ Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації та набуло правового статусу юридичної особи з 29 червня 1999 року.

На підставі пункту 20.1.4 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДПС у Полтавській області "Про проведення фактичної перевірки" №1728 від 02 жовтня 2020 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області видано направлення на перевірку №№58-59 від 02 жовтня 2020 року /а.с. 93-94/ про проведення з 02 жовтня 2020 року фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" за місцем фактичного провадження діяльності: м. Полтава, вул. Ковпака, 21, тривалістю 10 діб.

Зі змісту вказаних направлень слідує, що 02 жовтня 2020 року об 11:35 год гол. бухгалтеру ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" ОСОБА_1 пред`явлено службові посвідчення та направлення на проведення перевірки №№ 58-59 від 02 жовтня 2020 року та вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки № 1728 від 02 жовтня 2020 року, що підтверджується її особистими підписами.

За результатами перевірки складено акт про результати фактичної перевірки №0368/16/31/РРО/ НОМЕР_1 від 09 жовтня 2020 року /а.с. 129-133/, в якому зафіксовано порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" вимог частини першої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (зі змінами та доповненнями), а саме: здійснення оптової торгівлі пальним без придбання відповідної ліцензії на право оптової торгівлі пальним.

В акті перевірки зафіксовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" було зареєстровано платником акцизного податку в наступних періодах: з 02 березня 2016 року по 21 червня 2019 року та з 01 липня 2019 року по 29 липня 2019 року. Платником податків ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" не придбавалася ліцензія на право оптової торгівлі пальним. Перевіркою встановлено, що ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" 02 липня 2019 року здійснено реалізацію 1600 кг палива для реактивних двигунів (ТС-1) відповідно до податкової накладної №27 від 02 липня 2019 року (покупець Представництво Регал Петролеум Корпорейшен Лімітед, дата реєстрації 19 липня 2019 року, реєстраційний номер ), акцизної накладної №23 від 02 липня 2019 року (товар паливо ТС-1 (паливо для реактивних двигунів), обсяг реалізованого пального 1600,00 грн). ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" подано Розрахунок суми акцизного податку з реалізації пального відповідно до пунктів 213.1.12 пункту 213.1 статті 213 Кодексу за липень 2019 року від 14 серпня 2019 року, реєстраційний номер пакету , який відповідно сплачено до бюджету 04 липня 2019 року. Відтак, перевіркою встановлено факт реалізації 02 липня 2019 року 1600,00 кг палива ТС-1 (палива для реактивних двигунів) код УКТ ЗЕД без придбання відповідної ліцензії на право оптової торгівлі пальним.

Відповідно до акту відмови від підписання (ознайомлення) акту фактичної перевірки №19/16-31-07-05-11/30485934 від 09 жовтня 2020 року /а.с.128/ після ознайомлення з актом фактичної перевірки бланк №002709 від 09 жовтня 2020 року головний бухгалтер ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" ОСОБА_1 відмовилась від підписання / ознайомлення з актом фактичної перевірки.

Примірники акта фактичної перевірки бланк №002709 від 09 жовтня 2020 року та акта відмови від підписання (ознайомлення) акту фактичної перевірки №19/16-31-07-05-11/30485934 від 09 жовтня 2020 року надіслано ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" разом із супровідним листом ГУ ДПС у Полтавській області №37934/10/16-31-07-05-18 від 12 жовтня 2020 року /а.с. 134/ рекомендованим повідомленням 110 на адресу, внесену до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручено адресату 15 жовтня 2020 року (вх.№4 від 15 жовтня 2020 року) /а.с.16, 135/.

ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" подало до Головного управління ДПС у Полтавській області заперечення до акту від 09 жовтня 2020 року (бланк №002709) /а.с.113-116/, в яких зазначило, що висновки, викладені в такому акті перевірки, не відповідають існуючим фактам та вимогам діючого законодавства України. Всупереч вимогам пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт перевірки не містить дату реєстрації акта в органі ДПС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання, а також графа Реєстраційний № не містить однієї з обов`язкових частин Загальні положення. Товариству надано не всі додатки, які зазначені в акті від 09 жовтня 2020 року та які є невід`ємною частиною такого акту, що унеможливило належно ознайомитися зі змістом акту та в повній мірі захистити порушені права. Інформація, яка викладена в акті відмови від підписання (ознайомлення) акту фактичної перевірки №19/16-31-07-05-11/30485934 від 09 жовтня 2020 року, не відповідає дійсності, оскільки 09 жовтня 2020 року у межах робочого часу ОСОБА_1 знаходилася на робочому місці, а перевіряючі не намагалися вручити акт перевірки. Крім того, під час проведення фактичної перевірки перевіряючими не досліджувались первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції. Саме вчинення господарської операції спричиняє наслідки у вигляді реєстрації акцизної накладної, а не навпаки згідно Закону України Про ліцензування видів діяльності.

Відповідно до висновку №5/16-31-07-05-11/30485934 від 23 жовтня 2020 року, затвердженого в.о. начальника ГУ ДПС у Полтавській області /а.с.117-119/, та листа ГУ ДПС у Полтавській області №39707/10/16-31-07-05-18 від 19 жовтня 2020 року /а.с.120-123/, наведена в запереченні інформація не спростовує виявлені під час перевірки порушення вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" та порушення в акті перевірки викладені змістовно, об`єктивно та доказово.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області винесено податкове повідомлення рішення № від 28 жовтня 2020 року /а.с.137/, яким на підставі абзацу 8 частини другої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" №481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (зі змінами та доповненнями) за порушення частини першої статті 15 вказаного Закону до ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції" в сумі 500000,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення ТОВ "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" оскаржив в адміністративному порядку /а.с.29-41/.

Рішенням Державної податкової служби України №2567/6/99-00-06-03-02-06 від 03 лютого 2021 року /а.с.42-44/ скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області № від 28 жовтня 2020 року - без змін.

Не погодившись з прийняттям відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності податкового повідомлення-рішення № від 28 жовтня 2020 року.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону №481 серед іншого надано визначення наступним поняттям:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року 2628-VІІІ внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: частини першу і четверту статті 15 викладено у такій редакції: «Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії».

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Одночасно Законом №2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону №481, за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

За змістом статті 15 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює (встановлює, визначає) Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року № 222-VIII.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону №222-VIII (в редакції з 01 липня 2019 року), ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Частиною першою статті 8 Закону №222-VIII (в редакції на 1 липня 2019 року) у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Згідно з абзацем четвертим пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Частиною другою статті 20 Закону №222-VIII встановлено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 Державна податкова служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 19 червня 2019 року №545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального. Вказана постанова набрала чинності 01 липня 2019 року.

Листом Державної фіскальної служби від 30 травня 2019 року за №17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» доведено територіальним органам - головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12 червня 2019 року. При цьому Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 01 липня 2019 року.

З аналізу викладених норм вбачається, що з 1 липня 2019 року набрали чинності норми Закону №481 щодо ліцензування оптової торгівлі пальним. З цієї дати оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

У разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів 500 000 гривень.

Зважаючи на положення абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3, частини першої статті 8 Закону №222-VIII при запровадженні ліцензування оптової торгівлі паливом, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Закон №2628-VІІІ, яким внесені зміни в тому числі до Законів № 481, №222-VIII, прийнятий Верховною Радою України 23 листопада 2018 року, опублікований 12 грудня 2018 року, набрав чинності з 1 січня 2019 року, крім зокрема норм підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирали чинності з 1 липня 2019 року.

Отже законодавець при запровадженні ліцензування оптової торгівлі пальним дотримався принципів, встановлених Законом №222-VIII, щодо надання достатнього строку для реалізації прийнятих змін, який склав вісім місяців з дня прийняття Закону №2628-VІІІ.

Однак колегія суддів звертає увагу про нечіткість врегульованих відносин, оскільки початок видачі ліцензії органом ліцензування та відповідальність за провадження оптової торгівлі пальним без ліцензії припадають на один день, що є штучно створеною перешкодою в господарюванні для добросовісних платників.

Колегія суддів також зазначає, що вищий орган виконавчої влади України з метою реалізації положень Закону № 481 в частині внесених змін Законом №2628-VІІІ, лише 19 червня 2019 року постановою №545 (набрала чинності 1 липня 2019 року) пункт 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609 виклав в новій редакції, доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.

Про можливість подати документи для отримання ліцензії з 12 червня 2019 року суб`єкт господарювання дізнався з листа ДФС від 30 травня 2019 року за №17014/7/99-99-12-01-01-17, при цьому фактично отримати ліцензію для здійснення оптової торгівлі пальним можливо було не раніше 1 липня 2019 року, що є днем набранням чинності норм Закону №2628-VІІІ щодо ліцензування, в тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії.

Отже зволікання з боку держави в особі її органів виконавчої влади (КМУ, ДФС) щодо визначення органу ліцензування та відповідно зменшивши суб`єкту господарювання строк для реалізації права на отримання ліцензії до набрання чинності норм Закону №2628 щодо ліцензування, призвело б до необхідності зупинення діяльності суб`єкта господарювання. Зокрема, Підприємство мало 18 днів для подання відповідної заяви, в той час як органу ліцензування Законом надано 20 днів на розгляд заяви про отримання ліцензії.

Зазначені дії органів виконавчої влади є прикладом порушення ними принципу «належного урядування», які призвели до перешкод в господарюванні для добросовісних платників.Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, колегією суддів враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Колегія суддів зазначає, що затримка в отриманні ліцензій на право оптової торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII.

Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, суд у справі бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Аналогічну позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 4 листопада 2020 року у справі №160/10203/19, від 01.12.2020 року у справі 580/1550/20.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що застосування до позивача штрафної санкції є передчасним, внаслідок чого оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував посилання позивача на подання ним до контролюючого органу заяв про реєстрацію платником акцизного податку з реалізації пального від 21 червня 2019 року та від 01 липня 2020 року обґрунтовуючи це тим, що оскільки такі заяви подавались стосовно інших місцезнаходжень пункту реалізації пального, а саме: оптового складу за адресою: м. Полтава, вул. Ковпака, 33 та оптового складу за адресою: м. Полтава, пров. Перспективний, 10 відповідно, тоді як перевірка здійснювалась за місцем фактичного провадження діяльності, що розташоване за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Ковпака, буд.21.

Проте, відповідно до наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної №2493 від 21 червня 2019 року, колегією суддів встановлено, що спірне пальне було реалізоване з оптового складу позивача, розташованого за адресою м. Полтава, пров. Перспективний, 10.

За поясненнями позивача, відпуск (реалізація) палива відбувається за адресами оптових складів: м. Полтава, вул. Ковпака, 33 та м. Полтава, пров. Перспективний, 10, згідно яких подавались заяви про реєстрацію платником акцизного податку з реалізації пального від 21 червня 2019 року та від 01 липня 2020. За адресою, Полтавська область, м. Полтава, вул. Ковпака, буд.21, де проводилась фактична перевірка, позивач реалізацію пального не здійснює, оскільки там знаходиться офіс підприємства.

Крім того, з акту фактичної перевірки колегією суддів встановлено, що перевірка проводилась за юридичною адресою позивача - Полтавська область, м. Полтава, вул. Ковпака, буд.21

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1,2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В даному випадку розмір судового збору за подання адміністративного позову до суду складав 7500 грн., а за подання апеляційної скарги - 11250 грн. Вказані кошти було сплачено позивачем (а.с. 69,).

Оскільки позивачем було сплачено судовий збір за подання позову та апеляційної скарги, що підтверджується наявними у матеріалах доказами, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 18750 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 по справі № 440/1260/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення форми "С" Головного управління ДПС у Полтавській області № від 28 жовтня 2020 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМРЕЗЕРВ-ПОЛТАВА" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області судовий збір у загальному розмірі 18750 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов