Справа № 380/3276/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3276/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника відповідача Мельника А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Львівської обласної ради , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Винниченка, 18 (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням заяви від 28.09.2020, просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної ради від 01.04.2020 №104-К «Про звільнення ОСОБА_2 »;

- поновити ОСОБА_1 з 01.04.2020 на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу (ввівши таку до штатного розпису або рівнозначній посаді у Львівській обласній раді);

- стягнути з Львівської обласної ради на користь ОСОБА_1 суму коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 01.04.2020 по день винесення відповідного рішення суду про поновлення на роботі;

- стягнути з Львівської обласної ради на користь ОСОБА_1 200000,00грн моральної шкоди.

Ухвалою від 04.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.07.2020 суд витребував докази від Львівської обласної ради.

Ухвалою від 28.01.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження.

Ухвалою від 28.01.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у Львівській обласній раді фактично не відбулася зміна в організації праці та скорочення чисельності штату працівників, а відтак звільнення є протиправним. Позивач зазначає, що відповідач не запропонував з дня попередження про вивільнення до дня звільнення всі інші вакантні посади (інша робота), які з`являлись у Львівській обласній раді протягом усього цього періоду і які існували на день звільнення. Крім цього, приймаючи оскаржене розпорядження відповідач не врахував кваліфікацію позивача, продуктивність праці, тривалість роботи у Львівській обласній раді, інвалідність ІІ групи, а також те, що позивачу залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку.

06.08.2020 представник позивача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що у зв`язку з відсутністю у структурі та штатному розписі виконавчого апарату Львівської обласної ради посади головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу позивача попереджено про її можливе звільнення 24.12.2019 у зв`язку зі зміною в організації праці. Позивач не погодилась на пропозиції щодо переведення її на одну із запропонованих посад. Крім цього, на засіданні профспілкового комітету Львівської обласної ради позивач також не надала згоди на переведення та погодилася на звільнення у зв`язку із зміною в організації праці.

01.09.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач повинен був привести штатний розпис у відповідність до рішення суду, тобто видати розпорядження про внесення змін до штатного розпису. Зважаючи на зміну назви посади та назви відділу без зміни їх функцій, відповідач повинен був поновити позивача на рівнозначній посаді, а саме на посаді головного спеціаліста відділу документального забезпечення та архівної роботи, яка за своїми функціями є рівнозначною посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу. Така посада була вакантною станом на серпень-вересень 2019 року.

У судове засідання позивач не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01.11.2001 працювала в Львівській обласній раді, зокрема з 11.03.2016 на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу Львівської обласної ради.

15.11.2018 голова Львівської обласної ради видав розпорядження №459-к «Про звільнення ОСОБА_2 », згідно з яким, враховуючи вчинення ОСОБА_2 проступку проти інтересів публічної служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призвело до зниження авторитету обласної ради та унеможливлює подальше виконання О.Хмиз своїх обов`язків, звільнено із займаної посади позивача головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу 15.11.2018 за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування.

Вважаючи таке розпорядження протиправним, позивач звернулася з позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі №857/5069/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 2019 у справі № 857/5069/19 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі № 857/5069/19 скасовано та позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Львівської обласної ради від 15.11.2018 №459-К «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_1 з 16.11.2018 на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу. Стягнуто із Львівської обласної ради на користь ОСОБА_1 102571,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання вказаної постанови 23.10.2019 голова Львівської обласної ради видав розпорядження «Про поновлення на роботі О.Хмиз» № 422-к, яким позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу з 16.11.2018.

23.10.2019 голова Львівської обласної ради видав розпорядження «Про попередження О. Хмиз щодо можливого звільнення» № 423-к, яким у зв`язку із зміною в організації праці позивача попереджено про її можливе вивільнення 24.12.2019 у зв`язку із зміною в організації праці відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

06.11.2019 голова Львівської обласної ради видав розпорядження № 448-к, яким надав позивачу частину щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів з 11.11.2019 по 10.12.2019.

Згідно з листками непрацездатності позивач з 11.12.2019 по 31.03.2020 перебувала у стані тимчасової непрацездатності.

Листом від 01.04.2020 № 02 профспілковий комітет Львівської обласної ради надав згоду на звільнення позивача у зв`язку із зміною в організації праці відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

01.04.2020 голова Львівської обласної ради видав розпорядження «Про звільнення ОСОБА_2 » № 104-К, яким позивача звільнено із займаної посади головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу 01.04.2020 у зв`язку із зміною в організації праці відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи вказане розпорядження протиправним, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) встановлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України установлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

У разі скорочення чисельності працівників обов`язком роботодавця є, окрім іншого, за два місяці повідомити про таке скорочення і запропонувати вакансії, на які можна було б перевести працівників (з їхньої згоди), посади яких підлягають скороченню. Водночас коли йдеться про кількісне скорочення посад (штатних одиниць) роботодавець також повинен з`ясувати хто з цих працівників має переважне право на залишення на роботі.

Як встановив суд, 23.10.2019 на виконання вказаної постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 2019 у справі № 857/5069/19 голова Львівської обласної ради видав розпорядження «Про поновлення на роботі О.Хмиз» № 422-к, яким позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу з 16.11.2018.

Суд не бере до уваги аргументи позивача про те, що відповідач повинен був поновити її на рівнозначній посаді, а саме на посаді головного спеціаліста відділу документального забезпечення та архівної роботи, оскільки в межах цієї справи суд вирішує питання правомірності звільнення позивача, яке відбулось після такого поновлення. Тобто питання правомірності поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому суд не надає цьому оцінку.

01.04.2020 голова Львівської обласної ради видав розпорядження «Про звільнення ОСОБА_2 » № 104-К, яким позивача звільнено із займаної посади головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу 01.04.2020 у зв`язку із зміною в організації праці відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Надаючи оцінку аргументам позивача про те, що у Львівській обласній раді фактично не відбулася зміна в організації праці, тобто звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України є неправомірним, суд вказує таке.

Суд встановив, що з моменту першого звільнення позивача (15.11.2018) до моменту поновлення позивача (23.10.2019) на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу з 16.11.2018, у Львівській обласній раді відбувались зміни в організації праці.

Так, 12.03.2019 Львівська обласна рада прийняла рішення «Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Львівської обласної ради».

На виконання вказаного рішення голова Львівської обласної ради видав розпорядження «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» від 20.03.2019 № 93-к, яким затвердив перелік посад, які вилучаються зі штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради у зв`язку із зміною в організації праці та штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік. Визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови Львівської обласної ради «Про затвердження штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» від 27.12.2018 №511-к.

Згідно з додатком 1 до розпорядження «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» від 20.03.2019 № 93-к зі штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради у зв`язку із зміною в організації праці вилучено, зокрема, посаду головного спеціаліста відділу е-урядування та архівної роботи (кількість штатних одиниць 2).

25.06.2019 голова Львівської обласної ради видав розпорядження «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» № 289-к, яким штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік, який ступає в дію з 25.06.2019. Визнано таким, що втратив чинність додаток 2 до розпорядження голови Львівської обласної ради «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» від 20.03.2019 № 93-к. Суд зауважує, що сама структура виконавчого апарату Львівської обласної ради вказаним розпорядженням змінена не була.

Порівнявши структуру виконавчого апарату Львівської обласної ради, затверджену розпорядженням голови Львівської обласної ради «Про затвердження штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» від 27.12.2018 №511-к зі структурою виконавчого апарату Львівської обласної ради, затвердженою розпорядження голови Львівської обласної ради «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» від 20.03.2019 № 93-к (з урахуванням розпорядження «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» № 289-к), суд встановив, що зі структури виконавчого апарату Львівської обласної ради виключено відділ е-урядування та документообігу, а також усі наявні в ньому посади, в тому числі посаду головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу, яку займала позивач.

Натомість розпорядженням голови Львівської обласної ради «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» від 20.03.2019 № 93-к (з урахуванням розпорядження «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2019 рік» № 289-к) створено новий відділ відділ документального забезпечення та архівної роботи.

Порівнявши Положення про відділ е-урядування та документообігу Львівської обласної ради (додаток 6 до розпорядження голови Львівської обласної ради від 02.04.2018 №5-аг) та Положення про відділ документального забезпечення та архівної роботи (додаток 8 до розпорядження голови Львівської обласної ради від 01.04.2019 №5-аг), суд встановив, що завдання та функції відділу документального забезпечення та архівної роботи відповідають завданням та функціям відділу е-урядування та документообігу.

Суд вказує на те, що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України виключно з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові 18.09.2018 у справі № 800/538/17.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про відсутність реорганізації Львівської обласної ради, у зв`язку з створення нового відділу, який виконує ті самі функції, що й виключений відділ е-урядування та документообігу.

Отже, звільнення позивача могло бути лише виключно з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами внутрішньої (організаційної) структури Львівської обласної ради.

Суд встановив, що у відділі документального забезпечення та архівної роботи створено наступні посади: начальник відділу, заступник начальника відділу з питань контрю за виконанням документів, заступник начальника відділу з питань протоколювання, радник, радник-редактор (2 штатні одиниці), головний спеціаліст (2 штатні одиниці).

Позивач вказала, що посада, яку вона займала за функціональними обов`язками відповідає новоствореній посаді головного спеціаліста відділу документального забезпечення та архівної роботи, з приводу чого суд зазначає таке.

З наявних у матеріалах справи посадових інструкції вбачається, що до посадових обов`язків головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу належало: реєстрація вхідної документації, реєстрація внутрішньої вхідної пошти, доставка вхідної кореспонденції виконавцям, розсилка копій рішень сесії та розпоряджень голови обласної ради, аналіз кореспонденції, формування облікової бази контрольованих документів, облік і узагальнення результатів контролю за виконанням документів, доручень; робота з факсом для передачі термінової інформації, доставка цінних листів.

Натомість до посадових обов`язків головного спеціаліста відділу документального забезпечення та архівної роботи належало: організаційне, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності керівництва обласної ради; повідомлення депутатів про час і місце засідань комісії; забезпечення прийому відвідувачів керівництвом ради; запис та ведення обліку телефонограм; доведення до керівництва інформації, що надходить у телефонному режимі.

Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами відповідача про те, що посади головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу і головного спеціаліста відділу документального забезпечення та архівної роботи є за своїми функціональними обов`язками є різними.

У цьому контексті необхідно додати, що сторони не заперечують, що інші посади у відділу документального забезпечення та архівної роботи не відповідають за функціональними обов`язками посаді, яку займала позивач.

З огляду на викладене, враховуючи виведення зі штату займаної позивачем посади та не створення у відділі документального забезпечення та архівної роботи посади, яка б за своїми функціональними обов`язками відповідала займаній позивачем посаді, суд вважає, що відбулося скорочення штату працівників, що свідчить про наявність у відповідача правових підстав для звільнення позивача у зв`язку зі зміною в організації праці відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За приписами частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові 18.09.2018 у справі № 800/538/17.

Перевіряючи дотримання відповідачем обов`язку запропонувати вакансії, на які можна було б перевести позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 розпорядження голови Львівської обласної ради «Про попередження О. Хмиз щодо можливого звільнення» від 23.10.2019 № 423-к позивачу запропоновано усі вакантні посади, згідно з додатком до розпорядження.

У такому додатку зазначено про дві запропоновані позивачу посади, а саме:

- посаду заступника керуючого справами обласної ради начальника відділу з питань реалізації проектів місцевого розвитку, міжнародної технічної допомоги та зовнішньоекономічних зв`язків;

- посаду помічника першого заступника голови обласної ради відділу патронатної служби.

Згідно з порівняльною таблицею одна із таких посад є за своїми характеристиками є вищою від посади, яку займала позивача, а друга відповідає посаді позивача, тобто є рівнозначною.

У цьому контексті, суд зауважує, що згідно з довідкою Львівської обласної ради від 24.03.2021 № 02-вих-476 станом на 23.10.2019 у виконавчому апараті обласної ради були вакантними такі посади:

- посада заступника керуючого справами обласної ради начальника відділу з питань реалізації проектів місцевого розвитку, міжнародної технічної допомоги та зовнішньоекономічних зв`язків;

- посада помічника першого заступника голови обласної ради відділу патронатної служби.

Таким чином, відповідач запропонував позивачу всі наявні станом на час попередження щодо можливого звільнення вакантні посади.

Згідно з актом від 23.10.2019, складеним працівниками Львівської обласної ради позивач ознайомилась із вказаним розпорядженням та додатком до нього, проте відмовилась від його підписання, а також відмовилась від прийняття пропозицій про переведення на одну із зазначених у додатку до розпорядження голови Львівської обласної ради «Про попередження О. Хмиз щодо можливого звільнення» від 23.10.2019 № 423-к посад.

У цьому контексті необхідно вказати, що згідно з довідкою Львівської обласної ради від 26.07.2021 № 02-вих1545 у період з 23.10.2019 по 01.04.2020 у виконавчому апараті Львівської обласної ради вакантними були посади заступника керуючого справами обласної ради начальника відділу з питань реалізації проектів місцевого розвитку, міжнародної технічної допомоги та зовнішньоекономічних зв`язків та помічника першого заступника голови обласної ради відділу патронатної служби. Тобто ці ж посади, які запропоновані позивачу та від яких позивач відмовилась.

Згідно з довідкою Львівської обласної ради від 02.09.2020 № 02-вих-791 станом на 01.04.2020 вакантних посад у виконавчому апараті Львівської обласної ради не було.

Відтак у зв`язку з відмовою позивача від запропонованих посад, та відсутністю інших вакантних посад, суд вважає, що відповідач належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Щодо виконання вимог статті 43 КЗпП України в частині розірвання договору за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), то суд вказує таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 вказаного Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У частині восьмій статті 43 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Суд встановив, що на засіданні профспілкового комітету Львівської обласної ради, яке оформлене протоколом від 01.04.2020 № 51, розглянуто подання голови Львівської обласної ради щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу, за результатами якого вирішено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу у зв`язку зі зміною в організації праці згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно з вказаним протоколом позивач була присутня на засіданні профспілкового комітету Львівської обласної ради та погодилася на звільнення у зв`язку зі зміною в організації праці згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

01.04.2020 голова профспілкового комітету Львівської обласної ради листом № 02 повідомив голову Львівської обласної ради про надання профспілковим комітетом Львівської обласної ради згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу у зв`язку зі зміною в організації праці згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем при звільненні позивача вимог статті 43 КЗпП України.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Зважаючи на викладені висновки, суд вважає, що розпорядження Львівської обласної ради «Про звільнення ОСОБА_2 » від 01.04.2020 №104-К прийняте з дотриманням вимог КЗпП України та з урахуванням усіх обставин, а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

Виходячи з того, що звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу було правомірним, то відсутні підстави для поновлення її на посаді.

З огляду на похідний характер позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди, то такі не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 30 липня 2021 року.

Суддя Мричко Н.І.