Справа № 480/6469/21
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2021 року Справа № 480/6469/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6469/21 за позовом ОСОБА_1 до Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП № 35960190 від 30.12.2020.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 червня 2021 року перебуваючи у відпустці, позивач отримав у державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Матюк Я.Б. постанову про накладення штрафу від 30.12.2020 ВП 35960190, після того як звернувся за довідкою про заборгованість по виконавчому листу № 1813/5712/2012, виданому 21.12.2012 Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 . До цього часу позивач взагалі не знав про існування вказаної постанови.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно нарахував йому вказану суму, постанова про накладення штрафу є не законною і суперечить нормам діючого законодавства.
Позивач зазначає, що з 30 листопада 2020 року він почав нести військову службу та отримувати заробітну плату. Причиною того що, позивач не повідомив про місце служби державного виконавця є те, що він підписав розписку про не розголошення місця служби. Позивач вважав, що державний виконавець самостійно виявить те, що ОСОБА_1 працює і з його заробітної плати будуть відраховуватись кошти в рахунок погашення аліментів.
Крім того, позивач сплатив значну суму коштів в рахунок погашення аліментів, про що є дані у державного виконавця.
Відповідно до довідки № 151 від 25.03.2021 ОСОБА_1 в період з 17 лютого і по теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічи і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Крім того, позивач зауважує, що заборгованість щодо сплати аліментів утворилась до 2018 року, а відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження, запроваджена лише 28.08.2018, державний виконавець не мав права застосовувати ч. 14 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження, а саме накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, оскільки такі дії суперечать принципу, закріпленому в ст. 58 Конституції України. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки застосування штрафу з урахуванням внесених до Закону України "Про виконавче провадження" змін, можливо лише до заборгованості, яка виникає після 28.08.2018.
Ухвалою суду від 21.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі, призначено справу до розгляду у судовому засіданні з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, визначених ст. 287 КАС України.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що на виконанні знаходиться виконавче провадження ВП35960190 по виконанню виконавчого листа № 1813/5712/2020 від 21.12.12, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття.
Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

З 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оскаржений у судовому порядку.

Станом на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови позивач - боржник у виконавчому провадженні № 35960190, згідно довідки-розрахунку має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу у розмірі 82756,15 грн. Дані, які б посвідчували ту обставину, що розмір заборгованості зі сплати аліментів зменшений судовим рішенням, позивачем не надані. Боржником розрахунок заборгованості, зі сплати аліментів не оскаржений у судовому порядку.

Обов`язок позивача по сплаті аліментів виник не з моменту прийняття абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII про відповідальність у формі штрафу за таку несплату, а з моменту видачі виконавчого документу згідно з яким обов`язок по сплаті аліментів існував щомісячно.

Отже, штраф, визначений частиною 14, ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" може бути застосовано за діяння боржника, які він вчинив навіть до 28.08.2018.

Станом на 27.07.2021 заборгованість зі сплати аліментів становить 40792 гривень 65 копійок.

У судове засідання позивач, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Згідно із ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Таким чином, враховуючи наведені обставини, фіксування судового засідання по справі не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у Лебединському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні знаходиться виконавче провадження ВП № 35960190 по виконанню виконавчого листа № 1813/5712/2020 від 21.12.2012, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття.

30.01.2015 державним виконавцем органу державної виконавчої служби Лебединського міськрайонного управління юстиції Задорожним С.О. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №35960190 відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», із зазначенням про надходження заяви стягувача від 23.01.2015 про повну сплату коштів до повноліття дитини.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2020 № 583/565/20 скасовано постанову державного виконавця органу державної виконавчої служби Лебединського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 30.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 35960190 з примусового виконання виконавчого листа від 21.12.2012 року у справі № 1813/5712/2012, виданого Охтирським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зв. бік а.с. 24 - а.с. 26).

10.04.2020 до Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про поновлення виконавчого провадження за виконавчим листом від 21.12.2012 № 1813/5712/2012.

10.04.2020 державним виконавцем була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження № 35960190 з примусового виконання виконавчого листа від 21.12.2012 року у справі № 1813/5712/2012, виданого Охтирським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).

Державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по виконавчому листу від 21.12.2012 у справі №1813/5712/2012, згідно якого сума заборгованості станом на 01.08.2020 становила 74035,65 грн. (зв. бік а.с. 39 - а.с. 40).

У зв`язку із заборгованістю, що перевищила суму відповідних платежів за шість місяців, 10.08.2020 державний виконавець прийняв в межах виконавчого провадження № 35960190 наступні постанови:

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 36);

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 34);

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 35);

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, оригінали яких були направлені до відповідних установ, а копії направлені сторонам для ознайомлення (а.с. 37).

10.08.2020 державним виконавцем надіслано боржнику повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (зворотній бік а.с. 31).

10.08.2020 державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик (а.с. 32).

10.08.2020 державним виконавцем винесена постанова ВП № 35960190 про арешт коштів боржника, які направлені до банківських установ (а.с. 38).

10.08.2020 державним виконавцем винесено постанову ВП № 35960190 про арешт майна боржника (а.с. 33).

30.12.2020 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу ВП № 35960190, якою встановлено, що з 30.01.2015 по 01.12.2020 заборгованість по аліментам складає 82756,15 грн., що в сумі перевищує борг понад три роки, у зв`язку з чим боржнику нараховано штраф у розмірі 50 % від суми боргу, який становить 41378,08 грн. (а.с. 7).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону № 1404-VIII виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 8 ст. 71 Закону №1404-VIII, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктами 9, 10 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5, далі Інструкція № 512/5), зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802, визначено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, при відсутності спору про встановлення розміру заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону №1404-VIII, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

За змістом ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

28.08.2018 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року №2475-VIII (далі - Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст.11 Закону №1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім того, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону №1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту: «За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції № 512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VIII. Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

З приводу посилань позивача щодо незворотності дії Закону в часі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип заборони зворотної дії нормативно-правових актів у часі є однією з важливих складових принципу правової визначеності. На думку Конституційного Суду України, «закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту» (рішення КСУ від 13 травня 1997 р. № 1-зп).

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У пункті 2 рішення КСУ від 9 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі <…> полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності <…>, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності <…> (рішення КСУ від 2 липня 2002 року № 13-рп/2002).

При цьому, не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акту щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акту в часі).

Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20% від суми несплачених аліментів), за два роки (30% від суми несплачених аліментів), за три роки (50% від суми несплачених аліментів).

При цьому, слід зауважити, що положення абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VІІІ передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто, зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

Згідно з пояснювальної записки до законопроекту цього закону, метою законопроекту є, зокрема, створення економічних передумов для подальшого вдосконалення механізму забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення матеріального забезпечення дітей у випадках, якщо батьки не дійшли згоди щодо способу утримання дітей і такий спосіб утримання дітей вирішується судом.

За змістом цієї пояснювальної записки законодавець виходив з того, що батьки або інші особи, які виховують дитину, повинні створити такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Однією з найбільш нагальних проблем у сфері захисту прав дітей є проблема належного матеріального забезпечення. Найбільш гостро вона стоїть для дітей, які виховуються в неповних сім`ях.

Таким чином, з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оскаржений у судовому порядку.

Таким чином, неможливість застосування ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, мала б наслідком нівелювання змін до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 620/517/20.

Як встановлено із розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 1813/5712/2012 від 21.12.2012 (а.с. 85) станом на 01.12.2020 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 82756,15 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки.

З огляду на те, що доказів оскарження позивачем розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів у судовому порядку позивачем до суду не надано, суд дійшов висновку, що станом на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення штрафу сукупний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів перевищував суму відповідних платежів за три роки, що було достатньою підставою для накладення на позивача штрафу в розмірі 41378,08 грн.

Щодо доводів позивача про те, що він сплачував значні суми в рахунок погашення аліментів, то суд не бере їх до уваги з огляду на те, що вказані сплати відбулись вже після прийняття спірної постанови.

Також безпідставним є й посилання позивача на те, що державний виконавець повинен був раніше встановити місце роботи позивача та звернути стягнення на його заробітну плату.

Так відповідно до п.п. 3, 4, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний: за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини.

Отже, саме боржник зобов`язаний повідомити державного виконавця про зміни у своєму майновому стані, а відсутність звернутого стягнення на заробітну плату не може розцінюватися як поважна причина невиконання рішення суду щодо сплати аліментів.

Ураховуючи наведене, дійшов висновку, що постанова відповідача від 30.12.2020 про накладення штрафу є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (площа Соборна, 29, м. Лебедин, Сумська область, 42200) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко