Справа № 640/5698/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5698/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Варася Дмитра Олександровича на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за розглядом заяви представника ОСОБА_1 - Варася Дмитра Олександровича про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Державної прикордонної служби України Дейнеко Сергія Васильовича, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньогозаробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Голови Державної прикордонної служби України Дейнеко Сергія Васильовича (далі - відповідач 1), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - відповідач 2), в якому просить (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.03.2020):

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної прикордонної служби України від 06.02.2020 №120-ОС в частині розірвання контракту та звільнення полковника ОСОБА_1 (НОМЕР_2) з військової служби у запас;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №44-ОС в частині виключення полковника ОСОБА_1 (НОМЕР_2) зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України;

- поновити полковника ОСОБА_1 (НОМЕР_2) на посаді заступника начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України з оперативно-розшукової роботи;

- стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка є правонаступником Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, на користь полковника ОСОБА_1 (НОМЕР_2) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2020 до дня фактичного поновлення на посаді.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що під час звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади відповідачем формально запропоновано низку інших посад, які були значно нижчими від займаної, знаходились в інших регіонах країни та за іншим фахом. Жодної посади в Адміністрації Державної прикордонної служби України позивачу запропоновано не було, з огляду на обізнаність останнього про наявність відповідних посад. При цьому, за твердженням представника позивача, звільнення ОСОБА_1 відбулось без погодження з Міністром внутрішніх справ України, а зарахування позивача у розпорядження голови Державної прикордонної служби України здійснено до закінчення строку, визначеного директивою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.09.2019 №58 ДСК. При цьому, як наголошено у позовній заяві, ОСОБА_1 має переважне право бути призначеним на посади заступника начальника Східного регіонального управління з оперативно-розшукової роботи, заступника начальника Західного регіонального управління з оперативно-розшукової роботи, заступника начальника Південного регіонального управління з оперативно-розшукової роботи, заступника начальника регіонального управління Морської охорони з оперативно-розшукової роботи, посади заступників начальників регіональних (Східного, Південного, Західного) управлінь ДПСУ з інших напрямів роботи, які є рівними посаді, яку він займав, та були вакантними протягом строку проведення організаційно-штатних заходів, оскільки він є учасником бойових дій, а також навчається у вищому навчальному закладі - Академії Служби безпеки України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ голови Державної прикордонної служби України від 06.02.2020 №120-ОС в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби полковника ОСОБА_1 у запас.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №44-ОС в частині виключення полковника ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України з оперативно-розшукової роботи.

Стягнено з Адміністрації Державної прикордонної служби України (, адреса: 03121, м. Київ, вул. Володимирська, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2020 по 31.03.2021 у розмірі 267 156,87 грн. (двохсот шістдесяти семи тисяч ста п`ятдесяти шести грн. 87 копійок), з вирахуванням розміру обов`язкових платежів.

05.04.2021 від представника позивача через канцелярію суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №640/5698/20, в якій останній просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з голови Державної прикордонної служби України Дейнеко Сергія Васильовича, Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 15 000, 00 грн.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення, яким відмовити у присудженні на користь ОСОБА_1 судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань голови Державної прикордонної служби України Дейнеко Сергія Васильовича та Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись з зазначеним додатковим судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що наведений у позовній заяві розрахунок судових витрат позивача, з огляду на відсутність підтвердження обома сторонами договору договором про надання правничої допомоги від 03.03.2020 факту надання таких послуг, а також враховуючи те, що не всі заявлені у такому переліку роботи безпосередньо стосуються надання правової допомоги під час судового розгляду справи.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Приписами ст. 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, в останній представником позивача заявлено клопотання про здійснення розподілу судових витрат.

Разом з тим, у рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2021 у справі №640/5698/20 не вирішено питання про судові витрати, з огляду на що, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У силу ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання правничої допомоги від 03.03.2020, додаткової угоди до вказаного договору від 03.03.2020 №1, квитанції до прибуткового касового ордера від 06.03.2020 на суму 15 000,00 грн.

Разом з тим, у силу ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Так, на підтвердження дійсності надання послуг за договором про надання правничої допомоги від 03.03.2020, з урахуванням додаткової угоди до вказаного договору від 03.03.2020 №1, позивачем та/або його представником не надано суду відповідного доказу, а саме: первинного документу, яким у даному випадку, зокрема, є акт наданих послуг, підписаний сторонами вказаного договору, що свідчить про відсутність належних та достатніх доказів, які б свідчили про дійсність понесення позивачем витрат на надання правової допомоги у заявленому розмірі за відсутності погодження обох сторін факту виконання відповідного договору та ціни фактично наданих послуг, що, відповідно є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу. При цьому, сам факт оплати, згідно з прибуткового касового ордера від 06.03.2020, не спростовує викладеного, оскільки, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги від 03.03.2020, з урахуванням додаткової угоди до вказаного договору від 03.03.2020 №1, оплата послуг адвоката здійснюється на умовах попередньої оплати.

У той же час, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та не приймає наведений у позовній заяві розрахунок судових витрат позивача, з огляду на відсутність підтвердження обома сторонами договору договором про надання правничої допомоги від 03.03.2020 факту надання таких послуг, а також враховуючи те, що не всі заявлені у такому переліку роботи безпосередньо стосуються надання правової допомоги під час судового розгляду справи.

Докази понесення позивачем інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню, а у стягненні з голови Державної прикордонної служби України Дейнеко Сергія Васильовича, Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 15 000,00 грн. суд відмовляє, з огляду на недоведеність понесення таких витрат.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні поданої заяви про ухвалення додаткового судового рішення..

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Варася Дмитра Олександровича - залишити без задоволення, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль