Справа № 520/3149/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 р. Справа № 520/3149/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Нововодолазької селищної ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021, суддя Сліденко А.В., по справі № 520/3149/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця"

до Нововодолазької селищної ради

про спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з Нововодолазької селищної ради 275 000,00 грн заборгованості від перевезення пасажирів, які мають право на ці пільги згідно з чинним законодавством України, на користь акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Південна залізниця акціонерного товариства Українська залізниця.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 позов задоволено.

Стягнуто з Нововодолазької селищної ради Харківської області на користь Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" 275 000 грн. 00 коп. боргу за невиконаними публічними зобов`язаннями у межах адміністративного договору №10 від 04.02.2020 на компенсаційні виплати залізничним транспортом окремих категорій громадян за пільговий проїзд, укладеного між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" і Нововодолазькою селищною радою.

Нововодолазька селищна рада (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом, що відповідач не посилався на брак фінансування для компенсації оплати за проїзд пільгових категорій громадян як на єдину виключну підставу для відмови в такому фінансуванні; позивачем протиправно не застосовано положення ч. 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» та пп. "ґ" п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, зокрема щодо звернення до інших органів з метою компенсації з місцевого бюджету виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, колегія суддів вважає необгрунтованими з наступних підстав. Також судом не враховано положення постанови КМУ від 11.03.2020 № 221 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» та призупинення залізничних перевезень.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 04.02.2020 між позивачем (перевізник) та Нововодолазькою селищною радою (розпорядник) укладено договір № 10 на компенсаційні виплати залізничним транспортом окремих категорій громадян за пільговий проїзд на 2020 рік на суму 300 000,00 грн (а.с. 23).

Згідно п. 1.1 Договору перевізник здійснює у відповідності до чинного законодавства України надання послуг по безоплатному перевезенню окремих пільгових категорій мешканців Нововодолазької ОТГ у приміському сполученні, котрі зареєстровані в єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільгу, а розпорядник здійснює відшкодування за фактично понесені збитки від перевезення вказаних осіб в межах виділених асигнувань місцевого бюджету.

Відповідно до п. 2.2 Договору виплати проводяться щомісячно на підставі Облікової форми про недоотримані кошти з перевезення залізничним транспортом приміського сполучення окремих категорій громадян, актів звіряння розрахунків за надані послуги по перевезенню, на які надаються пільги окремим категоріям громадян, що є невід`ємними частинами даного договору.

На виконання умов Договору перевізник упродовж 2020 року здійснив перевезення пільгових категорій громадян із залізничних станцій у межах Нововодолазького району Харківської області, а також щомісячно надавав розпоряднику облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, рахунки, акти звіряння розрахунків за надані послуги по перевезенню (а.с. 31-69).

На виконання умов Договору відповідачем було сплачено лише 25 000,00 грн, станом на 31.12.2020 заборгованість позивача складала 275 000,00 грн, про що свідчать платіжне доручення № 1 від 20.02.2020, акт звіряння розрахунків (а.с. 70, 150).

20.07.2020 відповідач звернувся до позивача з листом № 02-33/1441, в якому просив у зв`язку зі зменшенням надходжень до бюджету Нововодолазької селищної ради, пов`язаним з карантином, спричиненим пандемією коронавірусу COVID-19, розглянути примірник додаткової угоди до Договору № 10 від 04.02.2020 про зменшення ціни договору (а.с. 28).

До вказаного листа додано додаткову угоду № 1 про внесення змін до розділу 2 «Сума договору» договору № 10, шляхом визначення суми договору в розмірі 25 000,00 грн (а.с. 29 ).

За результатом розгляду листа Нововодолазької селищної ради, позивач повідомив, що сума укладеного договору на 2020 рік складає 300 000,00 грн, що не в повному обсязі компенсує збитки за перевезення окремих категорій громадян. В зв`язку з підвищенням тарифів на перевезення пасажирів в приміському сполученні орієнтовна розрахункова сума збитків за 2020 рік складатиме 987,2 тис. грн, а це лише 30 % від понесених збитків залізниці, тому зменшення договору до запропонованої суми 25 000, 00 грн вважається недоцільним та є неможливим (а.с. 30).

З урахуванням вищенаведених обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність бюджетних асигнувань не може слугувати підставою невиконання зобов`язань щодо компенсації пільгового проїзду залізничним транспортом окремих категорій населення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про залізничний транспорт» відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Відповідно до пп. "ґ" п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України 16.12.2009 № 1359 затверджено Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, який визначає механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі (далі Порядок № 1359).

Відповідно до п. 3 Порядку № 1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Згідно п. 4 Порядку № 1359 сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1359 інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

Згідно п. 7 Порядку № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Відповідно до п. 9 Порядку № 1359 на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Згідно п.п. 10-11 Порядку № 1359 залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів,передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Доводи апелянта про не застосування позивачем ч. 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» та пп. "ґ" п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, зокрема щодо звернення до інших органів з метою компенсації з місцевого бюджету виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, колегія суддів вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п. 16 ст. 4 КАС України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

Колегія суддів зазначає, що Договір № 10 від 04.02.2020, з огляду на п.16 ч.1 ст.4 КАС України, утримує в собі усі ознаки адміністративного договору.

Судовим розглядом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача на у вигляді відшкодування витрат за надані послуги пільгового перевезення пасажирів залізничним транспортом за 2020 рік на виконання Договору № 10 від 04.02.2020, складає 275 000,00.

Згідно зазначеного Договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо відшкодування фактично понесених позивачем витрат за перевезення окремих категорій громадян, проте фактично здійснив часткову оплату за договором у розмірі 25 000,00 грн.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, уклавши договір незалежно від його правової природи, сторони зобов`язані дотримуватися умов його виконання, а отже заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума фактично є витратами залізниці, які вона понесла, надавши послуги з перевезення пільговим категоріям громадян, які відповідач повинен відшкодувати.

Щодо посилання відповідача на зменшення бюджетних надходжень, колегія суддів зазначає, що хоча чинним законодавством не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов`язання за укладеними договорами, проте вказане не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань за укладеними договорами. Відсутність бюджетних асигнувань, як підстава відмови у відшкодуванні позивачу вартості перевезення пасажирів за пільговий проїзд окремих категорій громадян, порушує принципи справедливості та рівності, не створює належних умов виконання Договору, а відсутність коштів для належного виконання грошового зобов`язання не може бути визнано обставиною, що звільняє від відповідальності, незалежно від підстав її виникнення. Така позиція неодноразово висловлювалась Європейським Судом з прав людини, в тому числі по справі Кечко проти України .

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.06.2019 по справі № 826/8581/16.

Доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції положень постанови КМУ від 11.03.2020 № 221 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» та призупинення залізничних перевезень, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки позивач в квітні та травні 2020 року у зв`язку з відсутністю залізничного сполучення не надсилав акти звіряння розрахунків та облікових форм, та відповідно не вимагає стягнення з відповідача збитків за ці місяці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нововодолазької селищної ради - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі № 520/3149/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 30.07.2021