Справа № 340/204/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2021 року м. Дніпросправа № 340/204/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року (м. Кропивницький, суддя Дегтярьова С.В.) у справі № 340/204/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, -

встановив:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час неповного розрахунку при звільненні з дня звільнення 24.04.2020 по день фактичного розрахунку 30.12.2020;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час неповного розрахунку при звільненні з дня звільнення 24.04.2020 по день фактичного розрахунку 30.12.2020.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті компенсації за неотримане речове майно з 23 квітня 2020 року по 30 грудня 2020 року;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 87096,93 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що грошова компенсація за не отримане речове майно не входить до структури грошового забезпечення та не є грошовими коштами, котрі належать військовослужбовцю при звільненні, оскільки підстава для її виплати (заява) може з`явитись у тому числі й після звільнення. Водночас ст. 117 КЗпП України може бути застосована виключно до грошових коштів, належних працівникові при звільненні. Відповідач також посилається на висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 13.11.2019 у справі №140/1943/19 та постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що вчинив всі дії, необхідні для отримання компенсації за неотримане речове майно, проте позивач протиправно її не виплачував. Ця обставина була встановлена рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 340/4870/20, яке набрало законної сили 16.01.2021. Відповідач у справі оскаржує лише наявність права позивача на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №86 від 22.04.2020 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та звільненого відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 10.04.2020 р. №65 о/с у запас у зв`язку із закінченням строку контракту 22.04.2020 (а.с.8).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №340/4870/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, №56 від 22.04.2020 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, №56 від 22.04.2020 (а.с.10-12).

Згідно з банківською випискою по особовому рахунку позивача від 05.01.2021 виплата грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 20977,04 грн. була здійснена 30.12.2020 (а.с.13).

Відповідачем не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, проте, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18), має бути зменшена до 87096,93 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, компенсація вартості за неотримане речове майно відносиься до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст. 116 КЗпП України. Застосування передбаченої ст. 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків складу військової частини.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, доводи відповідача про те, що компенсація вартості за неотримане речове майно не належить до складу належних позивачу сум, є безпідставними.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №825/598/17 за позовом військовослужбовця до військової частини про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця - військової частини за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику - військовослужбовцю всіх належних сум.

З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені належні від підприємства суми, суд на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Відповідно до матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу Військової частини Військової частини НОМЕР_1 22.04.2020, а проведення остаточного розрахунку з ним відбулося лише 30.12.2020. Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено приписи ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що середньоденний заробіток позивача складає 710,54 грн. (21040 грн. + 21592,58 грн.) : 60). На період затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме з 23.04.2020 по 30.12.2020 припадає 252 календарних днів. Розрахований за правилами Порядку №100 середній заробіток за цей період становить 179056,08 грн. (710,54 грн. х 252), що значно перевищує суму грошової компенсації за неотримане речове майно (20977,04 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Згідно довідки відповідача №120 від 22.03.2021, при звільненні з військової служби ОСОБА_1 було нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 22162,06 грн., індексація грошового забезпечення 158,77 грн., усього 22320,83 грн. (а.с.31).

Судом першої інстанції встановлено, що частка грошової компенсації за неотримане речове майно складає 48,45% від загального розміру виплат, належних позивачеві при звільненні, тому розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, зменшено до 87096,93 грн. (179766,62 грн. х 48,45%).

Проте, судом першої інстанції не враховано те, що вказана сума відшкодування в чотири рази перевищує суму грошової компенсації за неотримане позивачем речове майно. Крім того, позивача було звільнено у запас 22 квітня 2020 року, а із позовом про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно у справі №340/4870/20 позивач звернувся до суду лише у жовтні-листопаді 2020 року. Ця обставина значно вплинула на тривалість періоду затримки (прострочення) виплати належних позивачу сум та, як наслідок, на розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, справедливою і такою, що відповідає критеріям співмірності, сумою відшкодування позивачу за затримку роботодавцем розрахунку при звільненні є виплата у розмірі 20977,04 грн. як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Такими чином, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з відповідача на користь позивача 20977,04 грн. як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі № 340/204/21 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20977 (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 04 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко