Справа № 420/5638/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5638/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представника позивача Резник В.Л.

представника позивача Директора Резник Ю.В. ,

представник відповідача Кришкевич Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Механозбиральний універсальний завод» до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису, постанови про накладення штрафу, вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Механозбиральний універсальний завод», до відповідача, Головного управління Держпраці в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Припис №ОД039/369/АВ/П від 19.02.2021 про усунення виявлених порушень законодавства про працю;

- визнати протиправним та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ОД039/369/АВ/П/ТД-ФС від 25.03.2021.

ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція позивача
Позивач вважає спірні рішення безпідставними і необґрунтованими. Посилається на те, що застосовуючи до нього штрафні санкції за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, відповідач належним чином не зафіксував дану обставину та не встановив допуск, зазначених в акті осіб, без оформлення трудового договору. Відповідач не взяв до уваги, що вказані в акті перевірки особи, значний час звільнені з підприємства, фактично знаходяться в інших містах, підприємствах та, навіть, в інших державах. Також відповідач не взяв до уваги відповідну, належним чином оформлену кадрову документацію щодо прийняття і звільнення з роботи вказаних осіб, дані не перевірялися, особи не опитувалися, розшук їх не проводився.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що Декларація відповідності матеріально- технічної бази вимогам законодавства не є дозвільним документом та її реєстрація жодним чином не пов`язана з проведенням будь-якої перевірки суб`єкта господарювання. Сутність визначеного законодавством порядку реєстрації відповідних декларацій полягає саме у тому, що певні види робіт не передбачають необхідності отримання дозволу на їх проведення, а уповноважений державний орган на етапі реєстрації декларації не наділений повноваженнями надавати оцінку достовірності заявлених суб`єктом господарювання відомостям , зазначеним у декларації.

В судовому засіданні представник позивач зазначала, що в «Декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці» від 19.12.2020 позивач не вніс зміни щодо фактично працюючих працівників. Проте, на думку представника позивача, невнесення відповідних змін до декларації не може бути беззаперечним доказом допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору. Всього за 2020 рік було звільнено 58 працівників, прийнято 75, зміна осіб на робітничих посадах відбувається постійно, що пов`язано із сезонним від`їздом таких працівників на роботу закордон, та характерно для всієї галузі машинобудівництва України в цілому.

(б) Позиція відповідача

01.06.2021 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, оскільки вважає спірні рішення законними.

Відповідно до даних наявних в «Декларації відповідності матеріально- технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці» від 19.12.2020 вказані в акті перевірки особи перебували у трудових відносинах з товариством. Водночас під час контрольного заходу державного контролю жодних документальних підтверджень щодо належного оформлення трудових відносин позивач не надав через їх фактичну відсутність.

Крім того, відповідач зазначав, що оскільки позивач допустив відповідача до інспекційного відвідування, предметом розгляду може бути тільки суть виявлених порушень.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

09.04.2021 суд письмовою ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

11.05.2021 суд після усунення недоліків позивачем позовної заяви відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05.07.2021 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

IV. Обставини, встановлені судом
08.12.2020 головний державний інспектор з питань оплати праці Управління з питань праці склала службову записку, в якій зазначила, що під час розгляду «Декларації відповідності матеріально-технічної бази законодавства з питань охорони праці» ТОВ «Механозбиральний універсальний завод» від 19.12.2020 встановила, що вказаний у декларації перелік осіб, які призначені відповідальними за виконання робіт підвищеної небезпеки. Однак відповідно до Реєстру страхувальників ПФУ, встановлена відсутність зазначених осіб у штаті товариства (а.с.126).

03.02.2021 відповідач на підставі службової записки видав наказ №73 про здійснення позапланового заходу державного контролю за додержання законодавства про працю у формі проведення інспекційного відвідування ТОВ «Механозбиральний універсальний завод» з питань забезпечення застосування правових норм щодо виявлення неоформлених трудових відносин (а.с.127).

03.02.2021 відповідач видав направлення на здійснення інспекційного відвідування №15/01/29-186 (а.с.128).

19.02.2021 відповідач склав акт №ОД039/369/АВ, в якому описав виявлені порушення: «Під час проведення контрольного заходу з`ясовано, що в ТОВ «Механозбиральний універсальний завод» жодних документальних підтверджень щодо належного оформлення трудових відносин з вказаними фізичними особами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яких вказано на момент складання товариством «Декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці» від 19.10.2020 не надано через фактичну відсутність.

Враховуючи викладене, дії керівника товариства свідчать про факт позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 їх права на працю […] що є грубим та системним порушенням ст.2,ст.5, ч.1 ст.21 та ч.1, 3 ст.24 КЗпП України, в частині належного оформлення трудових правовідносин та забезпечення гарантії та рівності трудових прав». (а.с.132)

19.02.2021 відповідач виніс припис про усунення виявлених порушень №ОД039/369/АВ/П, яким зобов`язав забезпечити додержання норм трудового законодавства (а.с.135).

25.03.2021 відповідач виніс постанову ОД039/АВ/П/ТД-ФС, якою наклав на позивача штраф у розмірі 360 000 грн. (а.с.142).

V. Джерела права та висновки суду.
Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Зміст даних спірних правовідносин становить вирішення питання щодо обґрунтованості посилання відповідача у приписі щодо встановлених ним правопорушень та існування підстав для застосування штрафних санкцій до позивача.

У постанові про накладення штрафу, відповідач застосовуючи штрафні санкції посилається на абз. другий частини другої статті 265 КЗпП України.

Так, зокрема, відповідно до ч. першої, абз. другого частини другої ст.265 КЗпП України: «Посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження».

Абз. другий статті 2 КЗпП України встановлює основні трудові права працівник, в т.ч. визначає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 Кодексу передбачає, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору.

Стаття 24 Кодексу зобов`язує укладення трудового договору в письмовій формі та забороняє допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Повертаючись до спірних правовідносин, відповідач в акті перевірки, а також в приписі посилається на те, що працівники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 працюють без оформлення трудового договору. На цій підставі відповідач застосував у спірній постанові штрафні санкції до позивача. На підтвердження даної обставини відповідач посилається на невідповідність даних щодо працюючих осіб зазначених у «Декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці» від 19.10.2020 та даних Реєстру страхувальників ПФУ про кількісний штат працівників.

Вказані посилання відповідача є єдиним і головним аргументом щодо правомірності ним винесених припису та постанови про накладення штрафу. Проте суд вважає даний аргумент недостатнім для висновку про допуск позивачем до роботи працівників без належного оформлення. Матеріалами справи підтверджується, що зазначені в акті перевірки працівники, були прийняті на роботу за письмовими заявами, на підставі наказів про прийняття на роботу, заявами про звільнення за власним бажанням, за згодою сторін, наказами про припинення трудового договору протягом 2020 року (а.с.35-65). Також в матеріалах справи містяться пояснювальні записки працівників. Зокрема пояснювальна записка ОСОБА_5 від 25.02.2021 про те, що він звільнився з підприємства позивача 15.06.2020 та з тих пір жодних відносин з позивачем не має (а.с.39). Працівник ОСОБА_3 у своїй пояснювальній записці від 25.02.2021 вказує, що звільнився з підприємства позивача 19.06.2020. На даний час працює на судноремонтному заводі слюсарем (а.с.50).

Крім того, в матеріалах міститься копія закордонного паспорта працівника ОСОБА_2 з робочою візою у Республіці Польща з 29.04.32020 по 10.11.2020 (а.с.59-60), витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2020 стосовно ОСОБА_4 про його призов на військову службу за контрактом (а.с.44-45).

Тобто вказані документи спростовують твердження відповідача щодо перебування у фактичних трудових відносинах позивача із зазначеними працівниками на момент здійснення перевірки без оформлення трудового договору. Крім того, відповідач жодним чином не пояснив чому він не взяв вказані документи до уваги під час здійснення перевірки.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, що відповідач, встановлюючи вчинення позивачем правопорушення трудового законодавства у приписі, діяв необґрунтовано, без врахування усіх необхідних обставин. Відтак - зазначені правопорушення у приписі є безпідставними, а застосування штрафних санкцій до позивача є протиправним.

VI. Судові витрати
При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 7670грн. Даний факт підтверджується платіжними дорученнями №1735 від 05.04.2021 та №1781 від 15.04.2021 ( а.с. 78, 96). З урахуванням висновку суду про задоволення позову, сплачений та документально підтверджений позивачем судовий збір належить до відшкодування. Адже відповідно до ч.1 статті 139 КАС України: «При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Припис №ОД039/369/АВ/П від 19.02.2021 про усунення виявлених порушень законодавства про працю;

3. Визнати протиправним та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ОД039/369/АВ/П/ТД-ФС від 25.03.2021.

4. Стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області (; 65044 м.Одеса, проспект Шевченка,2) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Механозбиральний універсальний завод» (; 68600 Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 6) судові витрати у сумі 7670 (сім тисяч шістсот сімдесят), 00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 29 липня 2021 року.

Суддя О.Я. Бойко