Справа № 640/16933/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

28 липня 2021 року м. Київ № 640/16933/21

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючої судді Клочкової Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури

про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) адреса: АДРЕСА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (надалі - відповідач), адреса: 04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 3, в якій позивач просить суд:

- скасувати протиправне рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20 лютого 2021 року № 11-011/2021, яким відмовлено у задоволенні скарги адвоката та залишено без змін рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 24 грудня 2020 року № 318/2020 щодо порушення відносно позивача дисциплінарної справи.

Підставою позову вказано порушення прав позивачу у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень протиправного рішення щодо порушення відносно позивача дисциплінарної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою, в якій зазначити інші підстави, з яких позивач просить визнати їх поважними, разом з доказами поважності причин його пропуску.

В свою чергу, на виконання вимог вказаної вище ухвали суду, позивачем було подано заяву про поновлення пропущеного строку в якій позивач просить суд винести ухвалу про поновлення строку для подання адміністративного позову про скасування протиправного рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20 лютого 2021 року № 11-011/2021, яким відмовлено у задоволенні скарги адвоката та залишено без змін рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 24 грудня 2020 року № 318/2020 щодо порушення відносно позивача дисциплінарної справи.

В обґрунтування вказаної вище заяви про поновлення пропущеного строку, позивач зазначає, що позивач дійсно отримав копію оскаржуваного рішення лише 18 травня 2021 року, а не 01 квітня 2021 року, як про те було зазначено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, що пов`язано з об`єктивними причинами.

Позивач зауважує, що він є особою похилого віку, та відноситься до найбільш вразливих категорій осіб від короновірусної інфекції. В умовах карантинних заходів останній намагається якомога менше знаходитись у місцях великого скупчення людей. Тому, пошту отримую періодично з розумною обачливістю з урахуванням заходів особистої безпеки та безпеки людей.

В свою чергу, позивач не підтверджує отримання оскаржуваного рішення 01 квітня 2021 року, як це зафіксовано даними Укрпошти.

Позивач зауважує, що будь-які підписи на поштових документах за 01 квітня 2021 року останньому не належать.

Більше того, позивач звертає увагу, що оскаржуване рішення отримала інша особа - ОСОБА_2 01 квітня 2021 року.

Водночас, позивач зазначає, ОСОБА_2 не зміг своєчасно повідомити та передати позивачу оскаржуване рішення у зв`язку особистими причинами, включаючи непрацездатність, та лише 18 травня 2021 року дружиною ОСОБА_2 (незареєстрований шлюб) - ОСОБА_4 було передано позивачу документи, включаючи оскаржуване рішення.

Розглянувши подану позивачем до суду заяву про поновлення пропущеного строку, перевіривши доводи та аргументи зазначені позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, в даному випадку встановлено інший порядок оскарження саме спеціальним Законом.

Спеціальним законом, що регламентує діяльність Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини 7 статті 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, а не з дати отримання такого рішення.

В свою чергу суд звертає увагу, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, було встановлено, що відповідно до копії конверта доданого до позовної заяви вбачається, що даний конверт ШКІ 098, в якому, як зазначає позивач надійшло рішення ВКДКА від 20 лютого 2021 року № 11-011/2021 було вручено позивачу - 01 квітня 2021 року, що підтверджується відстеженням поштових відправлень ДП «Укрпошта».

В той же час, позивач в обґрунтування підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду, посилається на обставини того, що вказаний конверт з оскаржуваним рішенням ним не отримувався 01 квітня 2021 року особисто, а був отриманий іншою особою та в подальшому був переданий позивачу ніби-то лише 18 травня 2021 року.

З аналізу оскаржуваного рішення, судом встановлено, що в тексті даного рішення прямо вказано, що перебіг строку на оскарження рішення розпочинається з дня його прийняття, а саме в даному випадку з 20 лютого 2021 року.

Як вже було встановлено судом вище, позивач наполягає на тому, що він отримав рішення тільки 18 травня 2021 року, хоча згідно інформації за штрихкодовим ідентифікатором 098) із сайту ДП «Укрпошта», лист яким було направлено оскаржуване рішення позивачу, доставлено адресату 01 квітня 2021 року.

Судом встановлено, що з позовною заявою позивач звернувся до суду лише 12 червня 2021 року, та просить суд поновити строку звернення до суду, мотивуючи це тим, що останній отримав особисто конверт з оскаржуваним рішенням від інших осіб лише 18 травня 2021 року.

Разом з тим, суд звертає особливу увагу позивача на те, що перебіг встановленого спеціального місячного строку в даному випадку згідно частини 7 статті 52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» розпочинається з дати прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а не з дати отримання такого рішення позивачем.

При цьому, суд зауважує, що дата отримання оскаржуваного рішення враховується судом при вирішенні питання про поважність чи неповажність обставин та причин пропуску строку звернення до суду.

Суд зауважує, що навіть якщо припустити, що позивач дійсно 18 травня 2021 року фактично отримав оскаржуване рішення, позивачем не наведено жодної причини та обґрунтування, які перешкоджали йому звернутись до суду раніше, а не лише 12 червня 2021 року (відповідно до поштового штампу на конверті).

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, суд зазначає, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

З аналізу поданої позивачем заяви про поновлення пропущеного строку, судом встановлено, що останній не вказує жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених в заяві тез щодо поважності причин пропуску строку на оскарження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд визнає неповажними підстави, на які посилається позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

У відповідності до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Таким чином, виходячи з аналізу викладених вище обставини та наданих доказів у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, з яких пропущено строк звернення до суду визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, статтями 122, 123, 133 керуючись пунктом 9 частини 4 статті 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова