Справа № 460/1816/21
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2021 року м. Рівне №460/1816/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області
про стягнення грошової допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні щорічної основної відпустки в сумі 5369,05 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у вказаній частині при звільненні з 11.02.2021 по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала в Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області та в січні 2021 року звернулася до відповідача з заявою про надання їй щорічної відпустки з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021 рік. Повідомлено, що на підставі вказаної заяви позивачу надано частину щорічної основної відпустки, однак їй не було проведено виплату грошової допомоги. Після звернення до суду з цим позовом, 23.03.2021 відповідач сплатив їй відповідні кошти, а тому вважає, що наявні підстави для стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку у вказаній частині при звільненні з 11.02.2021 по день фактичного розрахунку. З огляду на наведене, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позов, про причини неподання не повідомив, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами в порядку ч.6 ст.162 КАС України.

Ухвалою суду від 26.07.2021 здійснено заміну первісного відповідача його правонаступником - Управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області.

Цього ж дня іншою ухвалою суду від 26.07.2021 залишено без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні щорічної основної відпустки з підстав, визначених п.5 ч.1 ст.240 КАС України.

Таким чином, предметом спору у даній справ є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у вказаній частині при звільненні з 11.02.2021 по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 05.06.2018 працювала на посаді провідного спеціаліста Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області (а.с.7).

27.01.2021 позивач звернулася до начальника Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області з заявою про надання їй щорічної основної відпустки за період роботи з 15.10.2020 по 11.02.2021 на 3 календарні дні з 29.01.2021 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021 рік (а.с.8).

Цього ж дня, 27.01.2021 Управлінням соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області прийнято наказ № 27-В про надання щорічної відпустки ОСОБА_1 , п.3 якого вирішено нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.9).

Поряд з цим, як свідчать матеріали справи, грошова допомога за 2021 рік позивачу в сумі 5369,05 грн. відповідачем нарахована, однак при наданні відпустки не виплачена, що підтверджується довідкою відповідача від 03.03.2021 №01/06-357 (а.с.13).

11.02.2021 відповідно до наказу начальника Управління соціального захисту населення Дубровицької районної держаної адміністрації №29-к, ОСОБА_1 звільнено з 11.02.2021 з посади провідного спеціаліста відділу по обслуговуванню інвалідів, моніторингу та сімейної політики Управління соціального захисту населення Дубровицької районної держаної адміністрації. Пунктом 2 цього наказу відділ бухгалтерського обліку зобов`язано провести повний розрахунок відповідно до чинного законодавства (а.с.10).

Зі змісту позову слідує, що при звільненні з позивачем проведено розрахунок, однак спірна грошова допомога останній виплачена так і не була.

Як свідчить банківська виписка по рахунку позивача, грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021 рік в сумі 4322,09 (без урахування сплачених податків) виплачена позивачу 23.03.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.57 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Невиплачена позивачу грошова допомога, передбачена ч.1 ст.57 Закону України «Про державну службу», належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст.116 КЗпП України.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження публічної (державної) служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями ч.6 ст.7 КАС України вправі застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, нормами трудового законодавства визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення.

З матеріалів справи слідує, що підставою для звернення до суду позивача слугувало те, що відповідач станом на день звільнення з посади не виплатив останній грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021 рік в сумі 5369,05 грн.

Така грошова допомога була виплачена позивачу 23.03.2021, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку позивача.

Таким чином, оскільки грошова допомога виплачена позивачу відповідачем 23.03.2021, то фактично затримка у розрахунку становить 27 робочих днів (з 11.02.2021 по 22.03.2021).

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд, на підставі статті 117 КЗпП України, стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100).

Абзацом 3 пункту 3 Порядку №100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема одноразові та компенсаційні виплати.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи позивача за січень-лютий 2021 року, останній нарахована заробітна плата: за січень 2021 року у розмірі 11369,05 грн. та за лютий 2021 року - 22056,15 грн.. Загальна сума доходів за період з 01.01.2021 по 11.02.2021 становить 33425,20 грн (без грошової допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги в сумі 18053,29 грн) (а.с.12).

Згідно з довідкою відповідача від 03.03.2021 № 01/06-357 середньоденна заробітна плата позивача становить 309,37 грн.(а.с.13).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 8352,99 грн (309,37 грн х 27).

Поряд з цим, зважаючи на те, що невиплачена станом на день звільнення грошова допомога за 2021 рік становить 5369,05 грн, яка виплачена через 27 робочих днів, є меншою ніж середній заробіток за весь час затримки розрахунку (8352,99 грн.), суд вважає за потрібне провести розрахунки із застосуванням до даних правовідносин принципу співмірності.

Так, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Судом встановлено, істотність частки складових грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 5369,05 грн / (8352,99 грн (сума виплаченої грошової допомоги за 2021 рік /середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,6428.

Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 309,37 (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,6428 х 27 (дні затримки розрахунку) = 5369,30 грн.

При цьому, при вирішенні питання розміру судом враховано такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, дії відповідача щодо її виплати.

Виходячи з принципу пропорційності, на переконання суду належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 5369,30 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав свого процесуального обов`язку щодо доказування правомірності допущеної ним бездіяльності у спірних правовідносинах: ні відзиву на позов, ні будь-яких доказів на підтвердження протилежних, аніж встановлено судом фактів при розгляді цієї справи, не подав. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права частково знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Правові підстави для застосування ст.139 КАС України у суду відсутні, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (вуд. Демократична, 46, м.Сарни, Рівненська область, 34500, ) про стягнення грошової допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5369,30 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 26 липня 2021 року

Суддя Н.С. Гудима