Справа № 240/16120/21
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

30 липня 2021 року м. Житомир справа № 240/16120/21

категорія 111010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Попової О. Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз" звернулося до Головного управління ДПС у Житомирській області з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 07.07.2021 № 908-п «Про документальної планової виїзної перевірки АТ "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз";

- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Житомирі на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз" судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 540,00 грн.

Разом з адміністративним позовом, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. Позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 07.07.2021 № 908-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки АТ "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз" до набрання законної сили судовим рішенням у справі, щодо його оскарження;

Заява мотивовано тим, що 07.07.2021 Головний управлінням Державної податкової служби у Житомирській області було прийнято наказ від 07.07.2021 № 908-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки АТ "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз", в п. 1 якого зокрема зазначено про проведення документальної планової виїзної перевірки Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз" з 30.07.2021 тривалістю 20 робочих днів. Вказує, що оскарження наказу на проведення документальної планової перевірки не зупиняє його дії та не має наслідком неможливість її проведення. Водночас, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення щодо себе податкового контролю. Крім того, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, одночасно із оскарженням наказу на її проведення до суду, тягне за собою несприятливі наслідки у вигляді застосування адміністративного арешту майна платника податків. Вважає, що у разі не застосування заходів забезпечення позову та як наслідок проведення перевірки позивача на підставі оспорюваного наказу, до ухвалення судом рішення у даній адміністративній справі, матиме місце небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат (зокрема, необхідно буде звертатись до суду, визнавати недійсним рішення, тощо).

Згідно ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, враховуючи достатність наявних у матеріалах провадження доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без участі сторін.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення адміністративного позову та подані матеріали, суд вважає, що заявлена заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.ч.4,5,6 ст.154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст.151 КАС України).

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, зокрема, шляхом зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Із наведеного вбачається, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Слід зазначити, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правова позиція, викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №640/8252/19).

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

В обгрунтування заяви позивач вказує, що у разі не застосування заходів забезпечення позову та як наслідок проведення перевірки позивача на підставі оспорюваного наказу, до ухвалення судом рішення у даній адміністративній справі, матиме місце небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат (зокрема, необхідно буде звертатись до суду, визнавати недійсним рішення, тощо).

Суд зазначає, що навіть у разі наявності у заявника обґрунтованих припущень про можливість застосування до нього санкції (прийняття за наслідками перевірки рішення), такі наслідки не є очевидними, а підстави вважати, що вони обов`язково і невідворотно настануть, у даному конкретному випадку, відсутні.

Предмет даного спору не стосувався жодного рішення ДПС, яке було б прийнято цим органом за наслідками спірної перевірки, і зумовлювало заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, а тому захід забезпечення позову у даному випадку не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Суд звертає увагу, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просив заявник, жодним чином не унеможливлювало і не ускладнювало виконання судового рішення, яке могло бути прийнято у цій справі по суті спору.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Правова позиція аналогічного змісту наведена й у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі №460/3525/20.

Подання ж позовної заяви, предметом якої є визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 07.07.2021 № 908-п, не може слугувати беззаперечним доказом того, що такий наказ відповідача є очевидно протиправним. Відповідність винесеного наказу критеріям правомірності, підлягає дослідженню при судовому розгляді, а не при вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову, через що задоволення такої заяви призведе до фактичного вирішення справи по суті без розгляду справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, за наведених обставин, у заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування доцільності забезпечення позову в спосіб, визначений представником позивача, в даному випадку заходи забезпечення позову не відповідають суті спору, в площині захисту в адміністративних правовідносинах. Відтак, наявність підстав, зазначених в ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, представника позивача для забезпечення позову суд не вбачає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити Акціонерному товариству "Оператор газорозподільних систем "Житомиргаз" у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова