Справа № 200/6007/21
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 р. Справа№200/6007/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2021 року (згідно з відбитком поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві страхових виплат за період з липня 2017 року;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві заборгованість зі страхових виплат за період з липня 2017 року (позовні вимоги викладено з огляду на допущено описку).

Позовні вимоги вмотивовано протиправністю бездіяльності щодо ненарахування та невиплати страхових виплат, оскільки вважає, що його право підтверджується довідкою МСЕК про встановлення стійкої втрати професійної працездатності безстроково; Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено припинення страхових виплат за заявою у зв`язку зі зміною місця проживання як внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зазначено, що питання дотримання строку звернення до суду буде вирішено під час розгляду справи.

19 липня 2021 року від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в позові у зв`язку з тим, що виплати припинено за особистою заявою позивача. Вважає, що позивач повинен реалізувати право на отримання страхових виплат за відповідною заявою до органів фонду соціального страхування за місцем фактичного проживання і не більше як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Перевіряючи, перш за все, дотримання строку звернення до суду, суд виходив з того, що, оскільки процесуальний строк обмежує лише строк звернення до суду з позовом і не обмежує строк захисту порушеного права, якщо спеціальними нормами матеріального права встановлено більші строки для такого захисту, то позивач має право захистити своє порушене право на виплату допомоги за минулий час без обмеження будь-яким строком. Тому слід відмовити у задоволенні заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з позовом та поновлення цього строку з підстав дотримання строку звернення до суду.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності 50 відсотків та третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 21 листопада 2005 року.

З липня 2015 року по червень 2017 року ОСОБА_1 знаходився на обліку Торецького міського відділення як внутрішньо переміщена особа та отримував щомісячні страхові виплати; у цей час заборгованість за період з червня 2014 року по червень 2015 року виплачена у повному обсязі.

07 липня 2017 року ОСОБА_1 подана заява до Торецького міського відділення про припинення страхових виплат з 01 липня 2017 року у зв`язку зі зміною місця проживання як внутрішньо переміщеної особи.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Торецьк від 07 липня 2017 року припинено ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати з 01 липня 2017 року на підставі заяви позивача.

12 грудня 2017 року позивачем отримана нова довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за тією же адресою: АДРЕСА_1 .

На звернення в 2019 році виплати не поновлено у зв`язку з непідтвердженням місця проживання.

З моменту припинення нарахування страхових виплат не проводилось.

Отже, страхові виплати не здійснювались з 01 липня 2017 року по сьогоднішній день.

На звернення адвоката в квітні 2021 року відповідач повідомив про відсутність заборгованості з 01 липня 2017 року, оскільки нарахування не проводилось, виплати припинено за заявою позивача.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

За приписами частини п`ятої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком […].

Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи приписи наведених норм закону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок та йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково.

Судом встановлено, що позивачеві припинено страхові виплати з 01 липня 2017 року, що є порушенням вимог частин п`ятої, сьомої статті 47 Закону № 1105-XIV, оскільки ці виплати зупинені органами Фонду соціального страхування України та не отримані позивачем за відсутності його вини.

Неможливість покладення на позивача відповідальності за неотримання страхових виплат підтверджується наступним.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу змісту статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII слідує, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або «інші права», не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Відповідно до преамбули вказаного Закону ним встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

У спорі між сторонами наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV, оскільки страхові виплати припинено на підставі абзацу 2 пункту 2 розділу 1 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20.

Цей пункт передбачав, що у разі чергової зміни фактичного місця проживання (перебування) особа, яка тимчасово переміщена, зобов`язана повідомити протягом 10 календарних днів з дати зміни місця фактичного проживання (перебування) робочий орган виконавчої дирекції Фонду, який здійснює йому страхові виплати, страхові витрати на медичну та соціальну допомогу шляхом подання заяви особисто або надсилання рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви) про припинення йому виплат у зв`язку зі зміною місця проживання (перебування).

Разом з тим стаття 46 Закону № 1105-XIV такої підстави припинення не передбачає.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, орган Фонду соціального страхування України, не виплачуючи позивачеві страхові виплати з підстав, передбачених підзаконними нормативно-правовими актами, якими фактично звужено права позивача та поставлено їх реалізацію в залежність від певних обставин, порушив право останнього на їх отримання.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на приписи частини четвертої статті 47 Закону № 1105-XIV, якою передбачено обмеження одержання виплат за минулий час трьома роками з дня звернення за їх одержанням, оскільки з підстав, наведених вище, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина сьома статті 47 Закону № 1105-XIV.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві страхових виплат за період з липня 2017 року, проте оскільки вказані дії полягають в прийнятті постанови від 07 липня 2017 року про припинення страхових виплат з 01 липня 2017 року, то позовні вимоги на підставі частини другої статті 9 КАС України підлягають захисту шляхом визнання протиправною та скасування цієї постанови.

Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві заборгованість зі страхових виплат за період з липня 2017 року.

Абзацом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 (далі - постанова № 637) передбачено, що […]. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. […].

При аналізі та застосуванні вказаної норми суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №826/11272/16, предмет розгляду якої стосувався визнання дискримінаційними і такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили з моменту прийняття, положень цього пункту у частині здійснення виплат через рахунки та мережу установ і пристроїв Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

За правовим висновком Верховного Суду норма спрямована саме на збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, що переміщуються з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, забезпечення виплати пенсій та соціальних допомог, недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат, запобігання фінансуванню тероризму. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що оскільки внутрішньо переміщені особи, зокрема, потребують спеціального захисту з боку держави, надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом, встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян, тому оспорюванні позивачем зміни до постанови № 637 не можуть вважатися дискримінаційними в розумінні положень закону.

Крім того, в іншій постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 219/3611/17 зазначено, що постановою № 637 передбачено виплату соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виключно через установи Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», починаючи з 01 липня 2016 року, тобто до липня 2016 року позивач мав право на отримання пенсії в будь-якій банківській установі. Без відкриття позивачем рахунку в установі - Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01 липня 2016 року і заборгованість з виплати пенсії, яка повинна нараховуватися відповідачем щомісячно з 01 липня 2016 року може бути виплаченою за умови відкриття позивачем рахунку в зазначеному банку.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача поновити позивачеві нарахування та виплату страхових виплат з липня 2017 року, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат за період, починаючи з липня 2017 року, на рахунок, відкритий у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Аналогічного висновку дійшов Перший апеляційний адміністративний суд від 20 січня 2021 року у справі № 200/8318/20-а.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 КАС України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Торецьк від 07 липня 2017 року про припинення ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 01 липня 2017 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: вул. Свободи, буд. 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) нарахування та виплату страхових виплат з липня 2017 року, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат за період, починаючи з липня 2017 року, на рахунок, відкритий у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: вул. Свободи, 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 серпня 2021 року.

Суддя Ю.М. Льговська