Справа № 580/1697/21
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року справа № 580/1697/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Руденко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати при звільненні належної заробітної плати, одноразової грошової допомоги та стягнення одноразової грошової допомоги, грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та її стягнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

23.03.2021 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)», в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу 21748 грн. 92 коп. в якості належної при звільненні заробітної плати за період з 03.11.2020 по 18.11.2020;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу 16416 грн. 33 коп. в якості одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в період з 03.11.2020 по 19.03.2021 та стягнути з відповідача 246 грн. 25 коп. в якості недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу 11469 грн. 45 коп. в якості грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна при звільненні та стягнути з відповідача 11469 грн. 45 коп. в якості грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна при звільненні;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 73695 грн. 12 коп. за період з 03.11.2020 по 26.03.2021.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що при звільненні зі служби 03.11.2020 відповідач не виплатив йому всі належні суми, а саме: нараховано одноразової грошової допомоги 16416,33 грн, а фактично виплачено 16170,08 грн 19.03.2021, 246,25 грн не виплачені; грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна у сумі 11469,45 грн нарахована 11.03.2021 і фактично не виплачена.

Крім цього, у день звільнення не були виплачені кошти у сумі 21748,92 грн заробітна плата за 3 дні листопада 2020, премія за жовтень 2020 та кошти за невикористану відпустку, які фактично були виплачені 18.11.2020.

Посилаючись на ст. 116, 117 КЗпП України вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач позов не визнав, 29.04.2021 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 18.11.2020 позивачу проведено розрахунок в сумі 22080,12 грн (грошове забезпечення та компенсація за невикористану частину щорічної відпустки за 27 діб). Станом на 19.03.2021 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 2 роки в сумі 16662,58 грн (з врахуванням військового збору 1,5% - 246,25 грн). Несвоєчасна виплата пов`язана з відсутністю фінансування.

Щодо виплати компенсації за речове забезпечення, то така виплата врегульована постановою КМУ «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» від 14.08.2013 №578, яка порядок виплати компенсації не передбачає.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» не врегульований. Аналіз норм ст. 116, 117 КЗпП України дає підстави вважати, що компенсація за речове майно не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Вказаний висновок підтверджується правовими висновками Верховного Суду у рішенні від 14.08.2019, прийнятому у зразковій справі №808/8783/15, та в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №620/1982/19.

Ухвалою від 05.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено розпочати розгляд справи по суті без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні з 05.05.2021.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 20.08.2018 по 03.11.2020 проходив службу в Державній установі «Черкаська виправна колонія (№62)» і наказом від 03.11.2020 №185/ОС-20 звільнений через хворобу відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік тривалістю 19 діб, за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік тривалістю 8 діб та виплатою премії за жовтень та листопад 2020 року.

Згідно з довідкою відповідача від 23.04.2021 №8/644 грошове забезпечення з 1 по 3 листопада в сумі 7305,42 грн та компенсація за невикористані частини щорічних відпусток у сумі 14774,70 грн. виплачені позивачу 18.11.2020.

Згідно з розрахунком вихідної допомоги та довідкою відповідача від 23.04.2021 №8/644 одноразова грошова допомога при звільненні за 2 роки нарахована у сумі 16416,33 грн.

Згідно з копією карткового рахунку позивача позивачу 19.03.2021 виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 16170,08 грн.

Згідно з листом відповідача від 23.04.2021 №8/646 сума грошової компенсації за належні до видачі позивачу предмети речового майна складає 11469,45 грн і буде виплачена після отримання фінансування з державного бюджету на ці потреби у 2021 році.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-1V (далі Закон №2713) постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» від 14.08.2013 №578 та наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» від 28.03.2018 №925/5.

Статтею 43 Конституції України закріплене право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1, 8 ст. 14 Закону №2713 до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Згідно ч. 2 ст. 23 Закону №2713 умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за №377/31829 (далі Порядок №925/5).

Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу у разі звільнення зі служби врегульований пунктом 22 розділу 11 Порядку №925/5, згідно з яким:

- днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно разом із премією, встановленою у порядку, визначеному главою 13 цього розділу, за результатами оперативно-службової діяльності за останній місяць служби (п.п. 1 п. 22 Порядку №925/5);

- за невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства (п.п. 2 п. 22 Порядку №925/5).

Отже відповідач зобов`язаний був здійснити виплату позивачу грошового забезпечення та компенсації за невикористану відпустку в останній день служби позивача, тобто 03.11.2020.

П.п. 1 п. 1 розділу 111 Порядку №925/5 передбачає, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я (через хворобу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом встановлено, що грошове забезпечення у сумі 7305,42 грн та компенсація за невикористані частини щорічних відпусток у сумі 14774,70 грн., всього 22080,12 грн, виплачені позивачу 18.11.2020 у сумі 21748,92 грн, і їх виплату у вказаному розмірі позивач не оспорює.

Щодо одноразової грошової допомоги, нарахованої у сумі 16416,33 грн і виплаченої позивачу 19.03.2021 шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 16170,08, то як вбачається з відзиву на позовну заяву сума 246,25 грн, яку просить стягнути позивач, є військовим збором у розмірі 1,5%, утриманим з нарахованої одноразової грошової допомоги (розрахунок: 16416,33 грн х 1,5% = 246,25 грн), отже позовна вимога про стягнення вказаної суми є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо виплати вартості речового забезпечення у сумі 11469,45 грн, то порядок такої виплати врегульовано Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (Порядок №578).

Згідно п. 2 Порядку №578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Згідно п. 8 порядку №578 речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення N 1 - 5, а інвентарне майно - за нормами N 6 - 13. Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають, зокрема, особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади;

Згідно п. 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна. Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

Отже виплата грошової компенсації вартості речового майна здійснюється під час звільнення.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тобто компенсація вартості за неотримане речове майно також належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Отже чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити особі, яка звільняється зі служби, всі належні їй на день звільнення грошові суми.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 №480/3105/19.

Суд не застосовує правові позиції Верховного Суду, викладені у рішенні від 14.08.2019 у зразковій справі №808/8783/15 та в постанові від 22.01.2020 у справі №620/1982/19, щодо того, що компенсація за речове майно не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення), оскільки виплата всіх сум, належних працівникові, повинна бути здійснена в день звільнення незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Судом встановлено, що на час розгляду справи вартість речового майна позивачу не виплачена, отже позовна вимога про стягнення 11469,45 грн є обгрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 73695,12 грн за період з 03.11.2020 по 26.03.2021 суд зазначає наступне.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що позивач звільнений 03.11.2020, а відповідач виплатив позивачу: - грошове забезпечення у сумі 21748,92 грн - 18.11.2020, одноразову грошову допомогу у сумі 16170,08 грн - 19.03.2021, грошову компенсацію вартості речового майна у сумі 11469,45 грн не виплатив за період з 03.11.2020 по 26.03.2021 (до дати звернення до суду з позовом).

Отже прострочення за період з 03.11.2020 по 26.03.2021 складає 144 дні, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Положеннями п.8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки відповідача від 23.04.2021 №8/645 за два повні календарні місяці перед звільненням грошове забезпечення позивача складало: вересень 2020 18054,20 грн, за 30 календарних днів, жовтень 2020 19154,20 грн за 31 календарний день,

Отже відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середньоденне грошове забезпечення склало 609,97 грн. (розрахунок: 18054,20 грн. +19154,20 грн/61=609,97 грн).

Середній заробіток за час затримки прострочення грошових виплат становить: 144 дн х 609,97 грн = 87835,68 грн.

Водночас загальна сума прострочених платежів складає 49388,45 грн. (21748,92 грн + 16170,08 грн +11469,45 грн), що не є співмірним із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Згідно з п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц) зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Застосовуючи критерій ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд зазначає, що облікова ставка НБУ, або ставка рефінансування - норма відсотка, що стягується Національним банком України при рефінансуванні комерційних банків. Вона є монетарним інструментом, за допомогою якого Нацбанк встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових ресурсів.

Згідно з даними офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/news/all/rishennya-oblikova-stavka-2019-12-12 облікова ставка НБУ станом на 26.03.2021 року складала 6,5 відсотків.

Орієнтовний розмір майнових втрат позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку склав: 1266,51 грн. (49388,45 грн х 6,5%):365 дн. х 144 дн.), що свідчить про незначні майнові втрати позивача.

Проте суд враховує, що період затримки розрахунку при звільненні є тривалим, а відсутність бюджетного фінансування не є поважною причиною для несвоєчасного розрахунку.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 10 000 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача вартості речового майна у сумі 11469,45 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 10 000 грн.

Судовий збір за подання позовної заяви не був сплачений, тому судові витрати розподілу не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, то представником позивача адвокатом Топором А.І. подані копія договору про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2021, укладеного між позивачем і адвокатом Топором А.І., оригінал прибуткового касового ордеру №15 від 30.03.2021 на суму 1500 грн, детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги станом на 02.06.2021 на підставі договору про надання правничої допомоги від 17.03.2021 на суму 1500 грн.

Проте у наданих документах не зазначено, що правова допомога надавалась у зв`язку зі звернення позивача до суду з позовом, що розглядається. Отже витрати на надання правової допомоги належними доказами не підтверджені, тому у їх відшкодуванні слід відмовити.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» (вул. Сурікова, 30, м. Черкаси, 18027, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію вартості речового майна у сумі 11 469 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) гривень 45 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок за період з 3 листопада 2020 року по 26 березня 2021 року.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.В. Руденко