Справа № 260/2293/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2021 року м. Ужгород№ 260/2293/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач) та просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року до загального стажу; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на заводі "Стеатит" (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю "Перечинський Стеатит", код 14313814) з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року в страховий стаж при призначенні пенсії; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області переглянути "Рішення про відмову у призначенні пенсії" №74 від 02.03.2021 із врахуванням періоду роботи на заводі "Стеатит" з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 рік (а.с.1-5).

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.16, 17)

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, на думку позивача, було протиправно не зараховано до страхового стажу період трудової діяльності на заводі "Стеатит" у період з 12.11.1986 року по 22.07.1991 року, у зв`язку з чим позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком.

12 липня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши на те, що в трудовій книжці позивача запис про звільнення ОСОБА_1 внесено з порушенням правил, встановлених Інструкціями № 162 від 20.06.1974 року та № 58 від 29.07.1993 року, - в частині нечитабельності відтиску печатки підприємства на такому. Крім того, до страхового стажу не враховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 16.11.1998 року по 15.05.1999 року, оскільки Законом № 1058-ІV, не передбачено підстав для такого зарахування. З огляду на наявність порушень, які містяться в записах трудової книжки позивача, представник відповідача у відзиві наголосив, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Згідно рішення від 02.03.2021 року відповідач відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком, мотивуючи тим, що у відповідності до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком мають особи, які народилися з 01.04.1960р. по 30.09.1960р. після досягнення 59 років, та при наявності страхового стажу: з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. Згідно наданих позивачем документів, відповідач зазначив, що загальний страховий стаж позивача становить 17 років 7 днів. До загального стажу роботи не враховано період з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року, так як запис про даний період не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993р. № 58, а також не враховано до стажу отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 16 листопада 1998 року по 15 травня 1999 року, оскільки не передбачено чинним законодавством. Враховуючи наведене, відповідач відмови позивачеві у призначені пенсії за віком (а.с.1).

У подальшому позивач звернулася до Архівного відділу Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області із заявою про надання їй архівної довідки про роботу позивача на заводі «Стеатит».

Як зазначено в листі від 15.03.2021 року №18/01-31, архівний відділ Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області повідомив позивача, що документи заводу «Стеатит» в архівному відділі Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області на зберігання не надходили (а.с.12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідно до записів № 8, 9, 10 та 11 внесених до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 в період з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року ОСОБА_1 працювала на заводі «Стеатит» на різних посадах та була звільнена із заводу за власним бажанням (а.с.10).

Таким чином, як встановлено в ході розгляду справи по суті та підтверджується наявними матеріалами справи, позивач в період з 12.11.1986 року по 22.07.1991 року працювала на заводі «Стеатит», який в подальшому реорганізований у ВАТ «Стеатит», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13).

Щодо твердження представника відповідача про те, що відповідачем не було зараховано до трудового стажу позивача період з 12.11.1986 року по 22.07.1991 року, оскільки трудова книжка позивача не відповідає правилам ведення трудових книжок, зокрема запис №11 про звільнення позивача завірений печаткою, однак з її відтиску неможливо прочитати ні назву підприємства, ні його код ЄДРПОУ, суд констатує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2020 року право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За пунктом 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У разі, коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу, за бажанням особи, може здійснюватися органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (п.2 цього Порядку).

Суд зазначає, що на момент внесення запису №10 до трудової книжки позивача про її звільнення діяла Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. № 58 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.25 Інструкції №58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно п. 2.26 Інструкції №58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Судом встановлено, що згідно запису трудової книжки підтверджено, що 12.11.1986 року позивач була прийнятий на роботу у цех №2 Заводу «Стеатит».

При цьому суд констатує, що відповідач не піддає сумніву запис у трудовій книжці за №8, згідно якого позивача 12.11.1986 року було прийнято на роботу у Завод «Стеатит».

Дослідивши наявні матеріали справи, зокрема трудову книжку, судом встановлено, що запис у трудовій книжці № 11, щодо звільнення позивача 22.07.1991 року із заводу «Стеатит» за власним бажанням, завірено підписом старшого інспектора відділу кадрів та на такому є відбиток печатки.

При цьому, відповідачем не було враховано до загального стажу позивача весь період роботи з 12.11.1986 року по 22.07.1991 року на заводі «Стеатит», виключно на тій підставі, що запис №11 у трудовій книжці про звільнення позивача з роботи (який містить дату звільнення, причину звільнення, номер та дату наказу на підставі якого внесено запис, а також завірений підписом старшого інспектора відділу кадрів та печаткою) у зв`язку з нечитабельністю відтиску печатки такого підприємства.

Однак, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неточність запису про звільнення з роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що в свою чергу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо надання права на пенсію.

Крім того, судом встановлено, що архівний відділ Ужгородської РДА Закарпатської області не володіє документами заводу «Стеатит», відтак позивачем вжито достатніх, необхідних та можливих заходів, щодо доведення обставин її роботи на заводі «Стеатит» протягом 86-91 років. Обов`язку внесення відомостей до трудової книжки позивача чи оцінки правильності внесення тих чи інших відомостей роботодавцем на позивача законодавством не покладено.

Таким чином, суд приходить висновку, що відповідачем при призначенні пенсії позивачеві було протиправно не враховано до загального стажу період роботи 12.11.1986 року по 22.07.1991 року в на заводі «Стеатит».

Згідно вимог абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже суд приходить висновку, що дії відповідача щодо не включення до загального стажу позивача період роботи з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року є протиправними та належить Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зобов`язати зарахувати до стажу позивача відповідний період, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимог про зобов`язання відповідача переглянути рішення про відмову у призначенні пенсії № 74 від 02.03.2021 року із врахуванням періоду роботи позивача на заводі «Стеатит» з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року, в то цій частині суд вважає за необхідне відмовити позивачеві в задоволенні позовної вимог, оскільки належним способом захисту порушених права, свобод та інтересів позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати в страховий стаж при обчислені пенсії ОСОБА_1 період роботи на заводі «Стеатит» з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року.

Враховуючи вище викладене, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн..

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), періоду роботи на заводі «Стеатит» з 12 листопада 1986 року по 22 липня 1991 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на заводі «Стеатит» (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит» код 14313814) з 12.11.1986 року по 22.07.1991 року в страховий стаж при призначенні пенсії.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

5. В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець