Справа № 460/827/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/827/20 пров. № А/857/13192/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (постановлену в порядку письмового провадження м. Рівне, судом під головуванням судді Махаринця Д.Є., дата складення повного тексту ухвали не зазначена) у справі № 460/827/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просила:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в нарахуванні та виплаті їй відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумах 27 598,32 грн та 8 578,99 грн, які були виплачені у червні 2019 року;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з квітня 2011 року по червень 2019 року на суму 27 598,32 грн, компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з червня 2011 року по червень 2019 року на суму 8 578,99 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить обумовлену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що сума пенсії не є нарахованою, оскільки самим відповідачем у листі вказано, що пенсія нарахована. Вказує, що в даній справі дотримано вимоги, які є обов`язковими для можливості застосування норм ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме суми нараховані, та не виплачені саме з вини пенсійного органу. Отже дане свідчить про відсутність строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів. Також вказує, що саме відмова особі у виплаті компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та з цієї дати починається перебіг строку на звернення до суду з позовом.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвал суду про відкриття апеляційного провадження та повістки повідомлення скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що за даними офіційного сайту Укрпошта рекомендоване поштове відправлення вручене позивачу особисто. В судове засідання позивач та відповідач не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З матеріалів справи вбачається, що постановою Сарненського районного суду від 11.04.2011 року у справі №1718/2-а-491/11 позов позивача задоволено за період з 04.01.2011 по 11.04.2011; в позові щодо нарахування та виплати позивачу довічно пенсії по інвалідності, пов`язаній з Чорнобильською катастрофою, з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 року постанову Сарненського районного суду від 11.04.2011 в частині визначення позивачу періоду для нарахування та виплати пенсії і додаткової пенсії з 04.01.2011 року по 11.04.2011 року змінено, виключивши кінцеву дату періоду: "по 11.04.2011 року". В решті постанову залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення позивачу 26.06.2019 року виплачено 27 598,32 грн.

Постановою Сарненського районного суду від 22.06.2011 у справі №1718/2-а-746/11, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2012 року зобов`язано Управління ПФУ в Сарненському районі провести нарахування та виплатити позивачу доплату до пенсії по віку в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та доплату до пенсії по віку в розмірі 15% мінімальної пенсії по віку за період з 16.09.2010 по 22.06.2011.

На виконання вказаного вище судового рішення 26.06.2019 року позивачу виплачено 8 578,99 грн.

На звернення позивача, відповідач листом від 10.01.2020 повідомив позивача про відсутність підстав для виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (а.с.11).

Не погоджуючись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на заяву про нарахування та виплату компенсації за втрату частини доходу, не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти значно пізніше після отримання виплати з перерахованої на виконання рішення суду суми пенсії. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини першої та абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилом частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Своєю чергою питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто стаття 2 Закону № 2050-ІІІ прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Слід зазначити, що в постанові від 11 грудня 2020 року у справі № 200/10820/19-а Верховний Суд дійшов таких висновків, що оскільки пенсійний орган не відмовляв особі у виплаті відповідної компенсації, то право особи ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, а також маючи на меті його уточнити, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, про що наголошував позивач, про порушення своїх прав дізналася тільки з листа відповідача від 10.01.2020 року.

З огляду на наявний у матеріалах справи лист-відповідь відповідача від 10.01.2020, колегія суддів зазначає, що відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати.

Аналіз змісту наведеного листа-відповіді відповідача дає підстави для висновку, що наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться й у положеннях частини першої статті 7 Закону № 2050-ІІІ.

За таких обставин саме з моменту отримання зазначеного листа-відповіді відповідача від 10.01.2020 розпочався перебіг передбаченого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку для звернення позивача до суду із заявленими ним позовними вимогами.

Слід зазначити, що позивач вказаний лист-відмову відповідача отримала 23.01.2020 (а.с.12), про що позивач сама зазначає в позовній заяві та в апеляційній скарзі, а з позовом до суду звернулася в лютому 2020 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява позивачем подана в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статтею 122 КАС України.

На противагу зазначеному суд першої інстанції, зробивши висновок, що позивач пропустив строк для звернення з цим позовом до суду, не взяв до уваги наведених обставин, на підставі чого зробив хибний висновок про наявність підстав для залишення без розгляду позову.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №240/186/20, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу суду першої інстанції про залишення позовних вимог без розгляду слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а справу направити до цього ж суду для продовження її розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, а справу № 460/827/20 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 29 липня 2021 року.