Справа № 320/4273/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року справа №320/4273/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування вимог, постанов, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Бориспільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі відповідач-1), Головного Управління Державної податкової служби у Київській області (далі відповідач-2), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкові вимоги ГУ ДПС у Київській області від 29.04.2019 та від 14.08.2019 №351-23 про стягнення з позивача на користь держави недоїмки по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2457,18 грн. та 7965,54 грн. відповідно;

- постанову державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід Катерини Олегівни від 24.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59622031;

- постанову головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Степів Юлії Олександрівни від 29.11.2019 про арешт коштів позивача;

- стягнути з Державного бюджету на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 13925,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., спричинені позивачу незаконними діями зазначених вище посадових осіб ДВС та ГУ ДПС у Київській області, які полягають у незаконному відкритті виконавчого провадження №59622031 від 24.07.2019 та незаконному стягненні з позивача неіснуючої заборгованості по сплаті ЄСВ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 за заявою позивача було скасовано державну реєстрацію його підприємницької діяльності, та з того часу позивач працює найманим працівником за трудовими договорами та підприємницьку діяльність не здійснює.

Вважає, що визначення контролюючим органом зобов`язань зі сплати єдиного внеску та формування оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму боргу 13370,00 грн. здійснено за відсутності підстав, адже дані вимоги про сплату боргу було сформовано без належної фінансової перевірки підприємницької діяльності позивача, вимоги містять неправдиву інформацію про податкові борги позивача, крім того будь-які претензії по податковій заборгованості згідно із ст. 102 ПК України можуть бути пред`явлені протягом 1095 днів (три роки), а з моменту припинення підприємницької діяльності позивача минуло більше шести років.

Позивач зазначає, що всупереч незаконності вимог про сплату боргу з ЄСВ Бориспільським міськрайонним ДВС ГТУЮ в Київській області 24.07.2019 відкрито виконавче провадження №59622031 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу з ЄСВ у розмірі 2457,14 грн. При цьому вказує, що 29.11.2019 відповідачем-1 протиправно було винесено постанову про арешт коштів позивача.

Крім того, зазначає, що ним було сплачено двома платежами вказану суму боргу з метою залагодження конфліктної ситуації, після чого позивач почав з`ясовувати причини виникнення боргу.

27.09.2019 Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області надано позивачу копію Розпорядження від 25.02.2003 №121 «Про скасування суб`єкта підприємницької діяльності», з якою позивач звернувся до податкової служби з проханням відновити права позивача, проте відповіді позивач не отримав. У подальшому, позивач 11.03.2020 звернувся до Міністерства юстиції України з заявою, в якій просив розібратись з незаконними стягненнями з нього податкового боргу, проте у відповіді на звернення позивача було вказано, що було вчинено помилку, яку виправити можливо лише в судовому порядку.

Крім того, позивач зазначає, що незаконними діями відповідачів йому було завдано матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає в незаконному стягненні з позивача неіснуючої податкової заборгованості у розмірі 13760,00 грн., сплати послуг із забезпечення державної реєстрації в сумі 155,00 грн. та 10,00 грн., а всього завдано матеріальних збитків на суму 13925,00 грн. Моральну шкоду, враховуючи глибину і тривалість моральних страждань, позивач оцінює у 50000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №320/4273/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано належним чином засвідчені докази у справі від сторін та від Сектору з питань державної реєстрації Бориспільської районної державної адміністрації.

18.08.2020 на адресу суду від відповідача-1 (Бориспільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) надійшли заперечення на позовну заяву від 11.08.2020 №60041, підписані головним державним виконавцем Степів Юлією Олександрівною.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 витребувано від Бориспільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) докази на підтвердження повноважень Степів Ю.О. як представника Бориспільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яка підписала заперечення на позовну заяву від 11.08.2020 №60041, з наданням їх до суду впродовж 10 днів з дня отримання цієї ухвали.

06.07.2020 на адресу суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 позов не визнав та зазначив, що згідно даних ІТС Податковий блок позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 03.01.2002 по 02.09.2019 та перебував на загальній системі оподаткування.

Відповідач-2 вказує, що починаючи з 01.01.2017 фізичні особи-підприємці, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році не менше 704,00 грн. за місяць, у 2018 році - не менше 819,06 грн., у 2019 році не менше 918,06 грн. Отже, незважаючи на те, що позивач не отримував дохід у звітному році або місяці, він як фізична особа-підприємець був зобов`язаний сплачувати ЄСВ незалежно від здійснення підприємницької діяльності.

При цьому, відповідач-2 вказує, що з 01.01.2018 впроваджено автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску, тобто ФОП зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідач-2 зазначає, що згідно з даними інтегрованої картки платника податків позивача по єдиному внеску автоматично здійснені нарахування:

за ІV квартал 2018 819,06 грн.*3=2457,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 2457,18 грн.;

за І квартал 2019 918,06 грн.*3=2754,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 5211,36 грн.;

за ІІ квартал 2019 918,06 грн.*3=2754,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 7965,54 грн.

На підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника, у зв`язку з наявністю в ІКП позивача станом на 31.01.2019 заборгованості зі сплати ЄСВ в сумі 2457,18 грн. податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 №Ф-14612-51. Поштове відправлення, в якому було направлено вимогу від 11.02.2019 №Ф-14612-51 повернулось за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого строку зберігання». Станом на 29.04.2019 заборгованість зі сплати ЄСВ зросла, тому сформовано нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 на суму 2457,18 грн. Узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 на суму 2457,18 грн. було надіслано до Бориспільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для примусового виконання відповідно до вимог п.5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, зі змінами та доповненнями листом від 12.06.2019 №1953/9/10-36-50-07.

Станом на 31.07.2019 заборгованість зі сплати ЄСВ зросла, тому відповідачем-2 сформовано нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 №Ф-14612-51 на суму 7965,54 грн. Оскільки позивачем сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості з єдиного соціального внеску 03.09.2019 у розмірі 10720,00 грн. та 23.09.2019 у розмірі 2650,00 грн., в ІКП позивача обліковується переплата з ЄСВ у розмірі 5404,46 грн., та у зв`язку з відсутністю заборгованості по ЄСВ у позивача, оскаржувані вимоги відкликані, отже дані вимоги не можуть бути предметом позову та підлягають скасуванню. Рішень про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки) додатково не потребується.

Відповідач-2 посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №826/11623/16, відповідно до якої обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Крім того, відповідач-2, заперечуючи проти матеріальної шкоди, зазначив про те, що оскільки позивачем добровільно сплачено кошти у рахунок погашення заборгованості з ЄСВ 03.09.2019 у розмірі 10720,00 грн. та 23.09.2019 у розмірі 2650,00 грн., позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти стягнення моральної шкоди, відповідач-2 вказав, що стверджуючи про те, що позивачу відповідачами завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача, та майнових втрат, що настали внаслідок протиправних дій відповідача-2. Позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань, що настали внаслідок протиправних дій відповідача-2, не додано доказу, який підтверджує факт вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з доводами відповідача-2, позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що даний відзив не містить жодного спростування фактів, які стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду і не містить жодного заперечення правової позиції, на якій ґрунтуються позовні вимоги.

29.09.2020 на адресу суду від відповідача-2 надійшли письмові пояснення у справі, в яких додатково повідомлено, що узгоджену вимогу про сплату боргу від 29.04.2019 №Ф-14612-51-У на суму 2457,18 грн., яку було надіслано для примусового виконання до Бориспільського міського відділу державної виконавчої служби ГТЮ у Київській області 19.07.2019, платнику податків надіслано не було. Також повідомлено, що вимога від 14.08.2019 №Ф-14612-51 на суму 7965,54 грн. включає в себе наступні періоди:

- ЄСВ за ІV квартал 2018 (граничний термін сплати 21.01.2019) 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2019 (граничний термін сплати 19.04.2019) 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн.;

ЄСВ за ІІ квартал 2019 (граничний термін сплати 19.07.2019) 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн.

Дану вимогу направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому відповідач-2 звернув увагу суду на те, що позивачем сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості з єдиного соціального внеску 03.09.2019 у розмірі 10720,00 грн. та 23.09.2019 у розмірі 2650,00 грн. Після чого в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 обліковується переплата з єдиного соціального внеску у розмірі 5404,46 грн. У зв`язку з відсутністю заборгованості по єдиному соціальному внеску у позивача, оскаржувані вимоги були відкликані.

01.10.2020 на адресу суду від відповідача-1 на виконання вимог ухвали суду надійшли докази на підтвердження повноважень Степів Ю.О. як представника Бориспільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яка підписала заперечення на позовну заяву від 11.08.2020 №60041.

Також відповідачем-1 додатково повідомлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження АСВП 59622031, відкрите на підставі вимоги №Ф-14612-51 від 29.04.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДФС боргу в сумі 2457,18 грн. У зв`язку з тим, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження в сумі 614,72 грн. не сплачено боржником самостійно, державним виконавцем 10.08.2020 направлено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника в частині стягнення виконавчого збору та витрат. 10.09.2020 кошти виконавчого збору та витрат в сумі 614,72 грн. надійшли на депозитний рахунок відділу та перераховано до бюджету. 11.09.2020 виконавче провадження АСВП 59622031 закінчено згідно з п.9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою знято арешт з рахунків боржника.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Бориспільським МРВГУ МВС України в Київській області 27.11.1996. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121 державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 скасовано (а.с.7).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.06.2020 № вбачається, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_1 містяться відомості щодо включення до ЄДР 02.09.2019 відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та проведення 02.09.2019 державної реєстрації припинення позивачем підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. При цьому дата первинної реєстрації підприємницької діяльності зазначена 03.01.2002, яка є датою взяття на облік позивача як платника податків (а.с.37-38).

Згідно з обліковими даними з автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» 03.01.2002 позивача було взято на облік в податковому органі, стан - припинено, але не знято з обліку; 02.09.2019 - знято з обліку (а.с.70).

Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, з дати скасування державної реєстрації підприємницької діяльності позивача, останній підприємницької діяльності не здійснював, звітності перед контролюючими органами не подавав, натомість, з 2003 року по 2019 рік, як і по цей час, є найманим працівником і працює за трудовим договором.

Згідно з інтегрованою карткою платника податків ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, позивачу 21.01.2019 нараховано суму єдиного внеску за ІV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн. (а.с.71).

11.02.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14612-51, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2019 складає 2457,18 грн. (а.с.65).

Вимога про сплату боргу 11.02.2019 була надіслана позивачу засобами поштового зв`язку в поштовому відправленні № 840 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана рекомендована поштова кореспонденція № 840 повернулась на адресу контролюючого органу з відміткою за закінченням терміну зберігання (а.с.67-68).

29.04.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14612-51 У, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 29.04.2019 складає 2457,18 грн. (а.с.12,68).

У відзиві на позовну заяву відповідачем-2 зазначено про те, що вимога від 29.04.2019 №Ф-14612-51 У на адресу позивача не направлялась відповідно до вимог п. 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №455, у зв`язка з тим, що є узгодженою.

У липні 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області подано до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заяву від 19.07.2019 №22827/9/10-36-51-07-15 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 У (а.с. 87).

24.07.2019 старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід К.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59622031 з примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 У про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 2457,18 грн. (а.с.88).

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2019 було надіслано боржнику ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 супровідним листом від 24.07.2019 №25154 (а.с.88, зворотній бік).

14.08.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14612-51, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31.07.2019 складає 7965,54 грн. (а.с.13).

Вимога про сплату боргу від 14.08.2019 №Ф-14612-51 27.08.2019 була надіслана позивачу засобами поштового зв`язку в поштовому відправленні № 521 згідно списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів за №5042 (а.с.62-53). Проте докази вручення даної вимоги позивачу у контролюючого органу відсутні.

Згідно письмових пояснень відповідача-2, у вимогу від 14.08.2019 №Ф-14612-51 увійшла заборгованість з ЄСВ: за ІV квартал 2018 819,06 грн.*3=2457,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 2457,18 грн.; за І квартал 2019 918,06 грн.*3=2754,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 5211,36 грн.; за ІІ квартал 2019 918,06 грн.*3=2754,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 7965,54 грн.

Також, з інтегрованої картки платника з єдиного внеску ОСОБА_1 вбачається, що позивачу було нараховано:

21.01.2019 - суму єдиного внеску за ІV квартал 2018 в сумі 2457,18 грн. недоїмка 2457,18 грн.;

19.04.2019 - суму єдиного внеску за І квартал 2019 в сумі 2754,18 грн. недоїмка 5211,36 грн.;

19.07.2019 - суму єдиного внеску за ІІ квартал 2019 в сумі 2754,18 грн., недоїмка 7965,54 грн.

31.08.2019 - недоїмка становить 7965,54 грн.

Судом встановлено, що 02.09.2019 ОСОБА_1 ініціював процедуру включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про позивача як про фізичну особу-підприємця та одночасно процедуру державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, подавши державному реєстратору відповідну заяву.

02.09.2019 позивачем сплачено на рахунок КП «Бориспільське БТІ» суму за забезпечення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності у розмірі 155,00 грн., що підтверджується квитанцією від 02.09.2019 №0.0..1 (а.с. 20).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.06.2020 № вбачається, що 02.09.2019 до ЄДР внесено запис за №2014261 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця від 02.09.2019 на підставі власного рішення (а.с.38).

03.09.2019 позивачем сплачено суму боргу з ЄСВ у розмірі 10720,00 грн., що підтверджується квитанцією від 03.09.2019 №3, отримувач: ГУ ДФС у Київській області (а.с. 20).

Також, 23.09.2019 позивачем сплачено суму боргу у розмірі 2650,00 грн., що підтверджується квитанцією від 23.09.2019 №46, отримувач: ГУ ДФС у Київській області (а.с. 21).

13.09.2019 Головне управління ДПС у Київській області направило на адресу Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повідомлення про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2019 №1227/10-36-51-07-15 за вимогою від 29.04.2019 №Ф-14612-51 (а.с.92).

29.11.2019 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Степів Ю.О. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадження ВП №59622031, відкритому щодо примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 2457,18 грн. (а.с.94).

12.12.2019 позивачем подано заяву до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з рахунків та закриття виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою заборгованості (а.с.95).

Крім того, 12.12.2019 позивачем подано заяву до Головного управління ДПС у Київській області щодо повернення помилково сплачених коштів, проте у відповідь на заяву позивача про повернення помилково сплачених коштів листом від 15.01.2020 №943/Д/10-36-33-01 позивачу повідомлено про те, що ФОП ОСОБА_1 як платнику, що перебував на загальній системі оподаткування, в інтегрованій картці платника за кодом платежу 71040000 єдиний внесок, для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, в автоматичному режимі проведено щоквартальні нарахування: ІV квартал 2018 року - 2457,18 грн. (3723х22 % х 3); І квартал 2019 року - 2754,18 грн. (4173х22 % х 3); ІІ квартал 2019 року - 2754,18 грн. (4173х22 % х 3). Також повідомлено, що нарахований до сплати єдиний внесок ФОП ОСОБА_1 сплачено 03.09.2019 та 23.09.2019 на загальну суму 13370,00 грн. (а.с.17-18).

У відповіді на позовну заяву відповідачем-2 зазначено, що оскільки позивачем добровільно та цілеспрямовано сплачено кошти у рахунок погашення заборгованості по єдиному внеску 03.09.2019 у розмірі 10720,00 грн. та 23.09.2019 у розмірі 2650,00 грн., позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У березні 2020 року позивач звернувся до Міністерства юстиції України зі зверненням щодо не здійснення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121, у відповідь на яке Міністерство юстиції України листом від 30.03.2020 №14966/Д-8223/19.1.2 повідомило позивачу про те, що включення відомостей про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця 02.09.2019 є помилковим, оскільки підприємницька діяльність позивача була припинена 25.02.2003 у порядку, визначеному Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (втратила чинність з 01.07.2004 згідно з постановою КМУ від 26.11.2003 №1821). Рекомендовано позивачу звернутись до суду з позовом про скасування реєстраційної дії «Включення відомостей про фізичну особу підприємця» як помилково внесеної (а.с.19).

Також, у додаткових письмових поясненнях позивачем зазначено про те, що 26.03.2020 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Письком Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59622031 щодо примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-351-23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 40331,49 грн.

27.04.2020 позивачем подано заяву до Бориспільської місцевої прокуратури про кримінальне правопорушення за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області та відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, на підставі якої 07.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження 0000074, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.83).

У свою чергу, 20.05.2020 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Степів Ю.О. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадження ВП №59622031, відкритому щодо примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 2457,18 грн. (а.с.97).

Не погоджуючись з вимогами ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 на суму 2457,18 грн. та від 14.08.2019 №14612-51 на суму 7965,54 грн., а також з постановами державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід Катерини Олегівни від 24.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59622031 та головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Степів Юлії Олександрівни від 29.11.2019 про арешт коштів позивача, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Крім того, судом встановлено, що 10.08.2020 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степів Ю.О. в рамках виконавчого провадження ВП №59622031 винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, винесену при примусовому виконанні вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 2457,18 грн. (а.с.97).

Постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 10.08.2020 було надіслано боржнику ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 супровідним листом від 10.08.2020 №55908 (а.с.103).

Також 10.08.2020 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степів Ю.О. в рамках виконавчого провадження ВП №59622031 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену при примусовому виконанні вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 2457,18 грн. (а.с.105).

Постанову звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.08.2020 було надіслано боржнику ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 супровідним листом від 10.08.2020 №59904 (а.с.104).

У письмових поясненнях від 25.09.2020 №66579 Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено суд про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП 59622031, відкрите на підставі вимоги №Ф-14612-51 від 29.04.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДФС боргу в сумі 2457,18 грн. У зв`язку з тим, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження в сумі 614,72 грн. не сплачено боржником самостійно, державним виконавцем 10.08.2020 направлено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника в частині стягнення виконавчого збору та витрат. 10.09.2020 кошти виконавчого збору та витрат в сумі 614,72 грн. надійшли на депозитний рахунок відділу та перераховано до бюджету. 11.09.2020 виконавче провадження АСВП 59622031 закінчено згідно з п.9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою знято арешт з рахунків боржника.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі -ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону від 06.12.2016 № 1774-VIII та Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами першим, третім, п`ятим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів встановлено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953) (далі - Інструкція № 449).

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн. (абзаци перший - третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції № 449).

Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як було зазначено вище, у даній справі до предмета доказування входять обставини щодо статусу позивача як платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ, а відтак і обставини щодо його обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі, зокрема, за період з 01.10.2018 по 30.06.2019 (ІV квартал 2018 року, І, ІІ квартали 2019 року).

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 11.02.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14612-51, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2019 складає 2457,18 грн. (а.с.65). Вказану вимогу направлено позивачу засобами поштового зв`язку в поштовому відправленні № 840, проте рекомендована поштова кореспонденція № 840 повернулась на адресу контролюючого органу з відміткою за закінченням терміну зберігання (а.с.67-68).

29.04.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14612-51 У, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 29.04.2019 складає 2457,18 грн. (а.с.12,68). Вказана вимога як узгоджена на адресу позивача не направлялась.

14.08.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14612-51, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31.07.2019 складає 7965,54 грн. (а.с.13). Дану вимогу направлено позивачу засобами поштового зв`язку в поштовому відправленні № 521 згідно списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів за №5042 (а.с.62-53).

Так, в оскаржувану вимогу від 29.04.2019 №Ф-1461251-У увійшла заборгованість: за ІV квартал 2018 року - 819,06 грн.*3 = 2457,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 2457,18 грн., а у вимогу від 14.08.2019 №Ф-14612-51 увійшла заборгованість: за ІV квартал 2018 року - 819,06 грн.*3 = 2457,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 2457,18 грн.; за І квартал 2019 року - 918,06 грн.*3 = 2754,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 5211,36 грн.; за ІІ квартал 2019 року - 918,06 грн.*3 = 2754,18 грн.; сплачено 0,00 грн.; борг 7965,54 грн.

При цьому, у відзиві на позовну заяву контролюючий орган зазначає про наявність у позивача статусу фізичної особи-підприємця з 03.01.2002 по 02.09.2019, посилаючись на інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що відомості щодо дати первинної реєстрації позивача як суб`єкта підприємницької діяльності суперечливі, так з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.06.2020 № вбачається, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_1 містяться відомості щодо включення до ЄДР 02.09.2019 відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та проведення 02.09.2019 державної реєстрації припинення позивачем підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. При цьому дата первинної реєстрації підприємницької діяльності зазначена 03.01.2002, яка є датою взяття на облік позивача як платника податків (а.с.37-38).

В той же час згідно з відомостями, які містяться у Журналі обліку реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб за 1998-2004 роки дата первинної державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця 19.11.2001, про що вказано у листі Міністерства юстиції України від 30.03.2020 №14966/Д-8223/19.1.2 у відповідь на звернення позивача.

Як вже встановлено судом, розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121 державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 скасовано (а.с.7).

У своєму листі від 30.03.2020 №14966/Д-8223/19.1.2 Міністерство юстиції України повідомило позивачу про те, що включення відомостей про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця 02.09.2019 є помилковим, оскільки підприємницька діяльність позивача була припинена 25.02.2003 у порядку, визначеному Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (втратила чинність з 01.07.2004 згідно з постановою КМУ від 26.11.2003 №1821).

Відповідно до п.33 Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (у редакції, чинній станом на 25.02.2003) скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою підприємця-громадянина.

Відповідно до п.3 вказаного Положення скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів:

особистої заяви підприємця-громадянина або рішення суду

(арбітражного суду) у випадках, передбачених законодавством;

довідки органу державної податкової служби про зняття з

обліку;

довідки установ банків про закриття рахунків;

довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів;

оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.

Отже, в розумінні вимог Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (у редакції, чинній станом на 25.02.2003) державна реєстрація суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи позивача скасована, про що безпосередньо свідчить наявне в матеріалах справи розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121, яким державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 скасовано (а.с.7).

Щодо розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121, яким державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 скасовано, відповідачем-2 не висловлено у відзиві на відзив жодної правової позиції, натомість відповідач-2 пов`язує наявність у позивача статусу фізичної особи-підприємця у спірному періоду, виходячи із відомостей, вказаних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення 02.09.2019 державної реєстрації припинення позивачем підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Суд зазначає, що Закон України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців. Цей Закон набрав чинності з 01 липня 2004 року.

І саме з 01 липня 2004 року розпочав функціонування Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

До 01 липня 2004 року реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснювалась на підставі Закону України «Про підприємництво».

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підприємництво», державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності, крім об`єднань юридичних осіб, що здійснюють свою діяльність в Україні на умовах угод про розподіл продукції, проводиться у виконавчому комітеті міської, районної в місті ради або в районній, районній міст Києва і Севастополя державні адміністрації (далі - органи державної реєстрації) за місцезнаходженням або місцем проживання даного суб`єкта, якщо інше не передбачено законом.

Громадяни, які мають намір здійснювати підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, подають реєстраційну картку встановленого зразка, яка є водночас заявою про державну реєстрацію, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів і документ, що засвідчує внесення плати за державну реєстрацію. Органам державної реєстрації забороняється вимагати від суб`єктів підприємницької діяльності додаткові документи, не передбачені цим Законом. Державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності проводиться за наявності всіх необхідних документів за заявочним принципом протягом не більше п`яти робочих днів. Органи державної реєстрації зобов`язані протягом цього терміну внести дані з реєстраційної картки до Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності та видати свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка з проставленим ідентифікаційним кодом (для юридичних осіб), який надається органам державної реєстрації органами державної статистики, або ідентифікаційним номером фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів. У п`ятиденний термін з дати реєстрації органи державної реєстрації направляють примірник реєстраційної картки з відміткою про державну реєстрацію відповідному державному податковому органу і органу державної статистики та подають відомості про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності до органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і Пенсійного фонду України.

Як було зазначено вище, 1 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

В силу положень ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 1 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

Натомість, як встановлено судом, в розумінні вимог Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (у редакції, чинній станом на 25.02.2003) державна реєстрація суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи позивача скасована, про що безпосередньо свідчить наявне в матеріалах справи розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121, яким державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 скасовано (а.с.7).

У своєму листі від 30.03.2020 №14966/Д-8223/19.1.2 Міністерство юстиції України повідомило позивачу про те, що включення відомостей про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця 02.09.2019 є помилковим, оскільки підприємницька діяльність позивача була припинена 25.02.2003 у порядку, визначеному Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (втратила чинність з 01.07.2004 згідно з постановою КМУ від 26.11.2003 №1821).

Вказані обставини щодо скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи позивача на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121 є достатнім підтвердженням вважати відсутнім з 25.02.2003 року статус фізичної особи-підприємця у позивача в період ІV квартал 2018 - ІІ квартал 2019.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не був платником єдиного внеску в період ІV квартал 2018 - ІІ квартал 2019, оскільки не був фізичною особою-підприємцем після скасування розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121 державної реєстрації підприємницької діяльності позивача.

Своєю чергою помилкове внесення 02.09.2019 відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не створює правових наслідків для позивача, оскільки не спростовує факту скасування державної реєстрації підприємницької діяльності позивача на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121.

Таким чином, дії відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за період з 01.10.2018 по 30.06.2019 (ІV квартал 2018 року, І, ІІ квартали 2019 року) є протиправними, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимог Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 У в сумі 2457,18 грн. та від 14.08.2019 №Ф-14612-51 в сумі 7965,54 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід Катерини Олегівни від 24.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59622031 та постанови головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Степів Юлії Олександрівни від 29.11.2019 про арешт коштів позивача, є похідними, то такі вимоги також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування позивачу понесених витрат в сумі 155,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ч.5. ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Так, як було встановлено судом, 02.09.2019 позивачем сплачено на рахунок КП «Бориспільське БТІ» суму за забезпечення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності у розмірі 155,00 грн., що підтверджується квитанцією від 02.09.2019 №0.0..1 (а.с. 20).

У письмових поясненнях від 03.08.2020 позивач наголошує на тому, що вказані кошти були стягнуті з позивача незаконно, фактично не для реєстрації припинення своєї підприємницької діяльності, а з метою залагодження конфліктної ситуації з податковою службою.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом; шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіюванні.

Для стягнення такої шкоди необхідна наявність безпосереднього зв`язку між протиправними рішеннями (діями) та понесеними витратами (шкодою), який в даному випадку наявний.

Враховуючи те, що суд в ході розгляду даної справи дійшов висновку, що державну реєстрацію підприємницької діяльності позивача скасовано 25.02.2003 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25.02.2003 №121, а запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення підприємницької діяльності було внесено помилково, що підтверджується листом Міністерства юстиції України від 30.03.2020 №14966/Д-8223/19.1.2, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 155,10 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з державного бюджету на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 13370,00 грн., суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що в обліковій картці платника єдиного внеску здійснені записи про зарахування 03.09.2019 єдиного внеску у розмірі 10720,00 грн., та 23.09.2019 єдиного внеску у розмірі 2650,00 грн., а всього на суму 13370,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено примусове виконання оскаржуваної вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 У в сумі 2457,18 грн., та згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно із якими завершено виконавче провадження ВП №59622031, відкрите 24.07.2019.

Позивач у позовній заяві підтвердив, що з метою зняття арештів з рахунків та майна сплатив борг по виконавчому провадженню ВП №59622031 у розмірі 13370,00 грн.

Суд зазначає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача сум коштів, що були примусово стягнуті на підставі оскаржуваної у цій справі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 У є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки дані вимоги заявлені на майбутнє, а рішення суду про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), що оскаржують ся позивачем у цій справі, ще не набрало законної сили, зміни до ІКП позивача щодо скасування нарахувань ЄСВ за оспорюваними вимогами ще не внесені.

Суд зазначає, що сплата позивачем 03.09.2019 єдиного внеску у розмірі 10720,00 грн. та 23.09.2019 єдиного внеску у розмірі 2650,00 грн., а всього на суму 13370,00 грн., була добровільною, тобто вчинена за ініціативою позивача, що своєю чергою не позбавляє позивача права на повернення надміру сплачених сум єдиного внеску за встановленою законодавством процедурою.

Зокрема, порядок повернення надмірно сплачених сум єдиного внеску врегульовано Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787).

Згідно із абзацом першим пункту 3 Розділу І Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Пунктом 5 Розділу І Порядку № 787 встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України та органи Державної митної служби України) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства (абзац перший пункту 10 Порядку № 787).

Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди на суму 13370,00 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи не доведено суду наявність моральних страждань, не визначено в чому саме вони полягають, не надано розрахунку та належного обґрунтування заявленої суми моральної шкоди щодо кожного з відповідачів та причинного зв`язку між діями відповідачів та моральною шкодою.

Враховуючи вищенаведене та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн. згідно з квитанцією від 02.06.2020 №28 (а.с.32).

Враховуючи, що саме протиправні дії відповідача-2 призвели до виникнення спору, та з урахуванням задоволеної частини позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 підлягає судовий збір за вимоги немайнового характеру на суму 1681,60 грн. (840,80 грн. х 2) та вимоги майнового характеру пропорційно до задоволеної частини на суму 117,88 грн., що складає 14,02 % від усієї суми заявлених вимог майнового характеру (10422,68 х 100 : 74347,68 грн.), а всього у сумі 1799,48 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2019 №Ф-14612-51 У в сумі 2457,18 грн., від 14.08.2019 №Ф-14612-51 в сумі 7965,54 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід Катерини Олегівни від 24.07.2019 про відкриття виконавчого провадження №59622031.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Степів Юлії Олександрівни від 29.11.2019 про арешт коштів ОСОБА_1 .

5. У решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1799,48 грн. (одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять грн. 48 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в частині позовних вимог про оскарження вимог про сплату боргу, стягнення матеріальної і моральної шкоди подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду в частині позовних вимог про оскарження постанов органу державної виконавчої служби подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання повного тексту рішення - 28.07.2021.

Суддя Кушнова А.О.