Справа № 440/3397/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 липня 2021 року

м. Київ

справа № 440/3397/20

адміністративне провадження № К/9901/26609/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області, (далі - РСЦ МВС в Полтавській області), Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ (далі - ГСЦ МВС в Полтавській області), в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ РСЦ МВС в Полтавській області від 01 червня 2020 року №70/к-Тр про звільнення ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, з посади завідувача сектору юридичного забезпечення РСЦ МВС в Полтавській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із ліквідацією РСЦ МВС в Полтавській області згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №79 "Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" (далі - постанова КМУ №79), із припиненням державної служби, 02 червня 2020 року; поновити її на посаді завідувача сектору юридичного забезпечення РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області (філії ГСЦ МВС) з 02 червня 2020 року; стягнути з РСЦ МВС в Полтавській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 18 590,00 грн матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби, 18 590,00 грн матеріальної допомоги на оздоровлення та 200 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ РСЦ МВС в Полтавській області від 01 червня 2020 року № 70к/Тр про звільнення ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, з посади завідувача сектору юридичного забезпечення РСЦ МВС в Полтавській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із ліквідацією РСЦ МВС в Полтавській області згідно з постановою КМУ №79, із припиненням державної служби, 02 червня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору юридичного забезпечення РСЦ МВС в Полтавській області з 03 червня 2020 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 158659,12 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийнято в цій частині нове судове рішення про відмову в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року залишено без змін.

19 липня 2021 року ОСОБА_1 повторно подала касаційну скаргу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору цій справі є правомірність державного службовця відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із ліквідацією.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження заявником зазначено недотримання судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права. Так, в якості підстави оскарження судових рішень заявник зазначив неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№805/4361/17-а, 524/4478/17, 805/2173/16-а, 420/5772/18, 260/453/19, 820/292/17, 815/1648/15, 200/9502/19-а, 820/10744/15 та 804/958/17. Разом з тим, заявник лише навів номери постанов Верховного Суду без зазначення відповідного висновку та норми щодо якої вони висловлені.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до опису обставин справи, цитування норм законодавства переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції і незгоди з його висновками про відсутність підстав для задоволення позову. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Лише посилання заявника на незастосування висновків Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко