Справа № 280/4108/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 липня 2021 року Справа № 280/4108/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )до Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (69107. м. Запоріжжя, пр. Соборний. 164, ) про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (далі відповідач), відповідно до якого позивач просить суд стягнути з Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації, на користь ОСОБА_1 :

заборгованість із заробітної плати у розмірі 35 695,35 грн.

середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням станом на 19 травня 2021 року у розмірі 14 538,42 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду від 25 травня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідачем не проведено повного розрахунку у зв`язку із звільненням з посади та припиненням державної служби, зокрема не виплачена заробітна плата у розмірі 35695,35 грн. Таким чином, на підставі статті 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачці її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо виплати моральної шкоди позивач вважає, що сам факт невиплати позивачу заробітної плати вже є достатнім доказом того, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№35540 від 23 червня 2021 року), відповідно до якого зазначено, що у разі відсутності фінансування Державою, відповідач не мав коштів для виплати заборгованості по заробітній платі. Крім того звертає увагу, що відповідальність за несвоєчасну сплату також покладається і на Фонд соціального страхування, заборгованість якого склала 4447,67 грн., які Фонд не перерахував своєчасно для виплати Позивачу, Крім того вказує, що на теперішній час усі належні виплати позивачу перераховані в повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог

Позивачем надано відповідь на відзив (вх.№36689 від 24 червня 2021 року), у якій зазначено, що дійсно, 15 червня 2021 року відповідач виплатив ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 31247, 67 грн., спір щодо вказаної суми між позивачем та відповідачем відсутній. Проте відповідач не сплатив на користь позивача середній заробіток за весь час затримки з розрахунку з 08 квітня 2021 року по 15 червня 2021 року, тобто за 46 робочих днів.

Розглядаючи матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії Трудової книжки НОМЕР_2 від 19 листопада 1998 року ОСОБА_1 07 квітня 2021 року звільнена з посади заступника директора департаменту начальника планово-економічного управління Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації у зв`язку з реорганізацією на підставі Наказу від 05 квітня 2021 року №38-К.

Зокрема, Наказом в.о. директора Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 05 квітня 2021 року №38-К ОСОБА_1 07 квітня 2021 року звільнено з посади заступника директора департаменту начальника планово-економічного управління Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації.

Відповідно до вказаного Наказу відділу фінансування та бухгалтерського обліку планово-економічного управління Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації доручено провести кінцевий розрахунок із ОСОБА_1 , виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 13 календарних днів, та частину щорічної основної відпустки тривалістю 1 календарний день за період роботи з 01 квітня 2021 року по 07 квітня 2021 року.

Згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 07 квітня 2021 року №05-28/0390, виданої ОСОБА_1 , станом на 07 квітня 2021 року заборгованість із заробітної плати складає 35695,35 грн., з них заборгованість відповідача складає 31248,68 грн, та заборгованість Фонду соціального страхування складає 4447,67 грн.

У зв`язку з непроведенням Управлінням капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення роботодавця до відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України, визначальним є з`ясування тієї обставини, чи мала місце затримка розрахунку з працівником при звільненні, тобто, невиплата або несвоєчасна виплата належних йому сум, та наявність у цьому вини власника або уповноваженого ним органу.

Аналогічний правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 806/82/17.

З матеріалів справи встановлено, що остаточний розрахунок з Позивачем після звільнення проведений лише 15 червня 2021 року.

Разом з тим, як встановлено судом, згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 07 квітня 2021 року №05-28/0390, виданої ОСОБА_1 , та розрахункового листка за квітень 2021 року станом на 07 квітня 2021 року заборгованість із заробітної плати складала 35695,35 грн., в тому числі заборгованість Фонду соціально страхування склала 4447,67 грн. - оплата лікарняних.

Статтею 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105) визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Як встановлено із довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 07 квітня 2021 року №05-28/0390, виданої ОСОБА_1 , та розрахункового листка за квітень 2021 року, до складу заборгованості із заробітної плати у сумі 35695,35 грн. входить заборгованість Фонду соціально страхування з оплати лікарняних у сумі 4447,67 грн.

Частиною третьою статті 30 Закону № 1105-XIV визначено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 1105-XIV фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Згідно з частиною другою статті 34 Закону № 1105-XIV страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Після надходження грошей на спецрахунок роботодавець зобов`язаний виплатити лікарняні працівникові в найближчий строк, установлений для виплати зарплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що виплата лікарняних, що виплачується за рахунок Фонду соціального страхування України, після дати звільнення працівника не порушує вимог статті 116 КЗпП.

Щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суддом встановлено наступне.

Судом встановлено, що згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 07 квітня 2021 року №05-28/0390, виданої ОСОБА_1 , та розрахункового листка за квітень 2021 року станом на 07 квітня 2021 року заборгованість із заробітної плати складала 35695,35 грн.

Отже, станом на квітень 2021 року розрахунок з Позивачем із зарплати остаточно проведено не було.

Відповідно до відомості розподілу виплат Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 15 червня 2021 року, ОСОБА_1 виплачено 15 червня 2021 року 31247,67 грн. заробітної плати, що підтверджується як позивачем так і відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що доводи Позивача про не проведення повного розрахунку Відповідачем станом на дату звільнення та до 15 червня 2021 року, є обґрунтованими.

Отже, враховуючи приписи статті 117 КЗпП України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням.

Згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 15 квітня 2021 року №05-28/0412, виданої ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата за останні два місяці становить 538,46 грн.

Отже період затримки розрахунку з позивачем при звільненні складає 46 робочих днів (за період з 08 квітня 2021 року (наступний день після звільнення) по 15 червня 2021 року (день розрахунку).

Отже, сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням складає 24769,16 грн. (46 робочих днів затримки х 538,46 (середньоденне грошове забезпечення).

За правилами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є стягнення з Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням станом на 15 червня 2021 року у розмірі 24769,16 грн

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді душевних страждань, психологічних переживань, тощо).

Саме лише твердження позивача про те, що сам факт невиплати позивачу заробітної плати вже є достатнім доказом того, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди - не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908 грн.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 908 грн., підлягають стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний. 164, ) про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний. 164, ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням станом на 15 червня 2021 року у розмірі 24769,16 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний. 164, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення виготовлено та підписано 29 липня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов