Справа № 120/3375/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 липня 2021 р. Справа № 120/3375/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом головного управління ДПС у Вінницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна боржника та зупинення видаткових операцій,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулось в суд з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій.

Позовні вимоги обґрунтовано відмовою ТОВ "Іллінецьке" у допуску посадових осіб податкового органу до проведення документальної планової виїзної перевірки.

Щодо строку звернення до суду позивач зазначив, що ним не порушено встановлений строк, оскільки позовна заява про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та зупинення видаткових операцій платника податків може бути подана у загальному порядку протягом трьох місяців з моменту виникнення підстав, що дають право на звернення до суду.

Тому з метою підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій ТОВ "Іллінецьке" позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що обґрунтованість арешту накладеного на майно платника податків рішенням керівника контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин. У такому разі рішення керівника контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 20.04.2021 року, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у Вінницькій області на підставі ст. 20 п. 77.1, п. 77.2, пп. ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, прийнято наказ від 09.12.2019 № 2490 про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Іллінецьке" з 20.12.2020 тривалістю 20 робочих днів. Перевірку вирішено провести за період діяльності з 01.03.2017 по 31.10.2019 з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.03.2017 року по 31.10.2019 року.

Копію зазначеного наказу № 2490 від 09.12.2020 року вручено 18.12.2019 головному бухгалтеру відповідача.

Наказом від 20.12.2019 року № 2700 перевіряючим органом перенесено терміни проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Іллінецьке" з 20.12.2019 року до дати відновлення надання документів для перевірки. Даний наказ отримано головним бухгалтером відповідача.

ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято наказ № 343к від 09.02.2021 року про поновлення проведення розпочатої планової перевірки.

Від копії зазначеного наказу № 343 від 09.02.2021 року посадові особи відповідача відмовились, та в ознайомленні з направленнями на перевірку № 392, 394, 395, 397, 401 від 10.02.2021 року також відмовлено.

З підстав відмови посадовими особами відповідача у допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки податкового органу, останнім складено акт № 76/02-32-07-01/38373353 від 11.02.2021 року.

Начальником управління податкового аудиту ГУДПС у Вінницькій області підписано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, якою з підстав не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності підстав, просить застосувати умовний арешт майна ТОВ "Іллінецьке".

Відповідачем на адресу податкового органу направлено пояснення про не допуск до перевірки. У яких відповідачем зазначено, що службові посвідчення головних державних ревізорів мають не одну серію та номер посвідчення, а одразу по дві серії та номери посвідчень, що не передбачено Наказом Державної податкової служби України від 14.08.2019 року № 33.

Також зазначено, що посвідчення видані не на працівників відокремленого підрозділу ГУДПС у Вінницькій області, а на працівників за попередньою роботою, тобто ГУДПС у Вінницькій області.

Ще зазначено, що неналежними є направлення на перевірку від 10.02.2021 року № 394 та № 395 на бланках ГУДПС у Вінницькій області, оскільки на таких бланках не міститься дати початку перевірки.

16.02.2021 року контролюючим органом прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

З огляду на викладене, позивач в порядку позовного провадження звернувся до суду із позовною заявою про визнання обґрунтованим рішення від 16.02.2021 року про застосування умовного адміністративного арешту майна ТОВ "Іллінецьке" та прийняття рішення про зупинення видаткових операцій на розрахункових рахунках платника податків.

При наданні оцінки спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає, що при розгляді вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків до предмета доказування входить, зокрема наявність підстав та дотримання порядку призначення контролюючим органом перевірки та прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 26.06.2020 в справі № 280/2993/19).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Згідно з п.п 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2.ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.

Підстави проведення документальних планових перевірок передбачені ст. 77 ПК України.

Приймаючи накази від 09.12.2019 року та 343к від 09.02.2021 року про проведення документальної планової перевірки ТОВ "Іллінецьке", позивач керувався підставою, що передбачена у п.п. 77.2 ст. 78 ПК України.

Відповідно до п.п. 77.2 ст. 77 ПК України, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Судом встановлено, що головним управлінням ДПС у Вінницькій області на підставі ст. 20 п. 77.1 п. 77.2 ст. 77, п. 82.2 ст. 82 ПК України, прийнято наказ від 09.12.2019 рік № 2490 про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Іллінецьке", перевірка мала б здійснюватись за період діяльності з 01.03.2017 року по 31.10.2019 року.

20.12.2019 року податковий орган прийняв наказ № 2700, яким перенесено терміни проведення планової виїзної перевірки ТОВ "Іллінецьке".

В подальшому податковим органом прийнято наказ № 343-к від 09.02.2021 року про поновлення проведення розпочатої планової перевірки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено нормою п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відтак, прийнявши рішення у формі наказу від 09.12.2019 року № 2490 та наказу від 09.02.2021 року № 343к "Про поновлення проведення розпочатої планової перевірки" та зазначивши у ньому підстави перевірки правомірність яких перевірено судом, позивач діяв у спосіб, що визначений нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 77.6 ст. 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Судом встановлено, що вихід з метою проведення документальної планової виїзної перевірки здійснено за місцем провадження відповідачем його господарської діяльності ( АДРЕСА_1 ) відповідно до наказу № 2490 від 09.12.2019, який відповідає вимогам п. 81.1 ст. 81 ПК України та прийнятий за наявності підстав передбачених п. 77.1, п. 77.2 ст. 77 ПК України.

На підставі зазначеного наказу посадовим особам ГУ ДПС у Вінницькій області видані направлення на перевірку № 1299 та № 1300 від 20.12.2020 на проведення планової ї виїзної документальної перевірки ТОВ "Іллінецьке" тривалістю 20 робочих днів.

Та в подальшому податковим органом прийнято наказ № 343-к від 09.02.2021 року "Про поновлення проведення розпочатої планової виїзної перевірки". Також посадовим особам позивача видано направлення № 392 та 394, 395, 397, 401 від 10.02.2021 року.

Відповідач не заперечує, що посадовим особам ТОВ "Іллінецьке", посадовими особами позивача були пред`явлені службові посвідчення, направлення на проведення перевірки (від отримання якого посадова особа відповідача відмовилась) та вручена копія наказу про проведення планової виїзної документальної перевірки, як того вимагає п. 81.1 ст. 81 ПК України. До того ж вказана обставина підтверджується Актом № 76/02-32-07-01/38373353 від 11.02.2021 року.

Однак керівник та головний бухгалтер ТОВ "Іллінецьке" відмовили інспекторам відділу перевірок платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області у допуску до проведення планової виїзної документальної перевірки.

Надаючи оцінку підставам для не допуску до проведення перевірки, суд керується такими мотивами.

В силу п. п. 16.1.13 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний допустити посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом із цим, платнику податків надано право не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки лише у разі непред`явлення ними документів, що передбачені п. 81.1 ст. 81 ПК України (абз. 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України).

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абз 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України).

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Судом встановлено, що позивачем складено Акт № 76/02-32-07-01/38373353 від 11.02.2021 року про неможливість проведення перевірки, у зв`язку з не допуском посадових осіб до проведення перевірки. У Акті зазначено, що посадовими особами ТОВ "Іллінецьке" відмовлено в ознайомленні та отриманні копії наказу від 09.02.2021 року № 343к, пред`явлені розписки на проведення перевірки.

Отже, зазначений акт є належним способом реагування контролюючого органу на факт не допуску до проведення податкової перевірки та складений за наявності для цього підстав.

На підставі Акта № 76/02-32-07-01/38373353 від 11.02.2021, посадовими особами контролюючого органу подано на ім`я начальника ГУ ДПС у Вінницькій області звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням начальника ГУ ДПС у Вінницькій області від 16.02.2021 року до ТОВ "Іллінецьке" застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення планової документальної виїзної перевірки.

Щодо аргументів відповідача про не допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки у зв`язку, суд зазначає наступне.

Якщо платник податків вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, а також у разі не дотримання посадовими особами податкового органу, норм передбачених чинним законодавством, то він має захищати свої права, реалізуючи своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки та подальшого оскарження рішення контролюючого органу про проведення такої перевірки до суду.

В даному випадку, відповідачем проявлено пасивну поведінку та не було оскаржено дії та/або підстави щодо проведення податковим органом планової виїзної документальної перевірки, що в свою чергу нівелює усі зазначенні твердження щодо неналежно оформлених документів податкового органу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що посадовими особами ТОВ "Іллінецьке" протиправно відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Як зазначалось судом, одним із елементів предмету доказування у цій справі є обставини, які характеризують підстави прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту органами державної податкової служби визначені статтею 94 ПК України та Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 02.08.2017 за № 948/30816 (далі Порядок № 632).

Пунктом 94.1 ст. 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з п. 94.3 ст. 94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Пунктом 94.5 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Положеннями п. 94.6 ст. 94 ПК України передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

Аналогічні норми передбачені Порядком № 632.

Суд зазначає, що рішенням від 16.02.2021 року про застосування умовного адміністративного арешту платника податків ТОВ "Іллінецьке" зобов`язано надіслати його відповідачу з вимогою тимчасово зупинити відчуження майна.

Аналіз наведених вище норм статті 94 ПК України та Порядку № 632 дозволяє зробити висновок, що арешт майна платника податків може бути застосовано за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу, при цьому обґрунтованість такого арешту повинна бути перевірена судом.

Як встановлено судом, наказ від 09.02.2021 року № 343к про проведення планової виїзної перевірки відповідача прийнятий за наявності для цього підстав, вихід для перевірки мав місце у день, що охоплювався наказом, з метою початку проведення перевірки службовими особами позивача пред`явлено документи, що передбачені п. 81.1. ст. 81 ПК України. Однак, керівник та бухгалтер відповідача, без достатніх на це підстав, відмовилися від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, факт чого у встановлений ПК України спосіб задокументований Актом № 76/02-32-07-01/38373353 від 11.02.2021 року.

Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість арешту майна платника податків - відповідача у справі, адже його застосовано за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України.

Відповідно до п.п. 20.1.31 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень.

Отже, підстави для зупинення видаткових операцій є аналогічними із підставами для арешту майна платника податків.

Враховуючи висновок суду про обґрунтованість умовного арешту майна платника податків - відповідача у справі, позовні вимоги про зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача теж підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що арешт коштів на рахунках та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є тотожними поняттями для цілей регулювання податкових правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 18.04.2019 по справі № 820/2522/17.

Щодо твердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду із вимогою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1, 2 Розділу IV Порядку № 632 керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 2).

Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

У такому разі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.

Пунктом 94.10 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

З метою оцінки аргументів сторін у цій справі, підлягають врахуванню висновки Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів у складі Верховного Суду викладені у постанові від 26.06.2020 по справі № 280/2993/19, такого змісту: "податковий орган має право/обов`язок звертатися до суду в порядку загального провадження з дотриманням загальних строків звернення до суду з позовними вимогами про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. При розгляді вимог щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків до предмета доказування входить, зокрема наявність підстав та дотримання порядку призначення контролюючим органом перевірки та прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна.

Крім того Судова палата Верховного Суду зазначила, що податковий орган, звертаючись до адміністративного суду, самостійно визначає порядок такого звернення: в загальному порядку або відповідно до статті 283 КАС України з метою термінового розгляду, про що обов`язково зазначається в позовній заяві (заяві). Законодавцем визначено, що в порядку ст. 283 КАС України податковий орган може звернутись виключно у разі без спірності таких вимог, оскільки в протилежному випадку суд зобов`язаний відмовити у відкритті провадження відповідно до частини четвертої статті 283 КАС України у зв`язку з наявністю спору про право".

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що правило про підтвердження судом обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків протягом 96 годин стосується випадків безспірності такого арешту. Однак у разі існування "спору про право", як у даному випадку, Головне управління ДПС у Вінницькій області вправі звернутися в порядку позовного провадження, у встановлений абзацом 2 ч. 2 ст. 122 КАС України трьохмісячний строк із моменту виникнення підстав, що дають право на пред`явлення вимог. Враховуючи дату прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (16.02.2021) та дату звернення до суду про підтвердження його обґрунтованості (14.04.2021), такий строк позивачем дотримано.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані відповідачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення вимог позивача про обґрунтованість рішення від 16.02.2021 року про застосування умовного адміністративного арешту майна ТОВ "Іллінецьке" та зупинення видаткових операцій платника податку на розрахункових рахунках у банках.

Окремо слід зазначити, що відповідно до п. 4.1 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку змінюється залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ЄДРПОУ ВП 44069150) до товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" (вул. Центральна, 15, с. Іллінецьке, Вінницька область, ) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна боржника та зупинення видаткових операцій задовольнити.

Визнати обґрунтованим рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 16.02.2021 року про застосування адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке".

Зупинити видаткові операції платника податків товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" на розрахункових рахунках у банках.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович