Справа № 540/1576/21
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1576/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2021 року №Ф-4935-50,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) 12.04.2021 року звернувся в суд з адміністративним позовом до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач) в якому просить скасувати вимогу від 10.02.2020 року №Ф-4935-50 про стягнення боргу (недоїмки) в розмірі 29293,44 грн.

Справа розглядається в письмовому провадженні за заявами сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив що 11.06.2002 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Оскільки не здійснював перереєстрацію після 01.07.2004 року, не займався підприємницькою діяльність та неотримував дохід, вважає, що ЄСВ нарахований протиправно і просить скасувати вимогу про сплату боргу.

У позовній заяві позивач просить поновити строк звернення до суду, оскільки не проживає за адресою зазначеною у вимозі тому не отримував її. Про наявність боргу/недоїмки стало відомо 18.03.2021 року після відкриття виконавчого провадження.

На підтвердження адреси проживання позивачем надано суду копію паспорта в якому зазначено місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що позивач з моменту державної реєстрації у якості фізичної особи-підприємця та взяття на облік в органах ДПС зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок в порядку та строки визначені ЗУ №2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за 2017-2019 роки. Не здійснення підприємницької діяльності не звільняє позивача від сплати ЄСВ.

Щодо пропуску строків звернення відповідач зазначив, що податковою адресою позивача відповідно реєстраційних даних є АДРЕСА_2 . Саме за цією адресою і було направлено вимогу, чим виконано приписи ст.42 ПК України. Вимога 01.04.2020 року повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тобто вважається врученою. Строк звернення до суду пропущено.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Позивач перебував на обліку як фізична особа підприємець з 11.06.2002 року по 17.03.2021 року на загальній системі оподаткування.

Відповідно до реєстраційної картки про проведення державної реєстрації фізичної особи підприємця та згідно заяви ОСОБА_1 , державним реєстратором 13.12.2005 року змінено адресу позивача на АДРЕСА_2 .

Згідно з обліковими даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (далі Єдиний державний реєстр), автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок" 16.05.2005 року ФОП ОСОБА_1 було взято на облік як платника податків в ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, а 17.05.2005 року взято на облік як платника єдиного внеску.

17.03.2021 року за заявою позивача припинено підприємницьку діяльність про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

10.02.2020 року ГУ ДПС У Херсонській області складено податкову вимогу №Ф-4935-50 про стягнення недоїмки в розмірі 29293,44 грн. за 2017-2019 роки, яка направлена за вищевказаною адресою.

Відповідно до копії паспорта позивача ОСОБА_1 20.01.2010 року знято з реєстрації проживання АДРЕСА_2 , а з 03.07.2013 року зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 .

Данні про останнє місце проживання не вносились до реєстраційних даних позивача як суб`єкта підприємницької діяльності.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, письмові докази по справі та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду підлягає поновленню.

Суд погоджується з позицією відповідача, що позивач не вчиняв дій, щодо повідомлення про зміну місця проживання/податкової адреси чим унеможливив отримання поштового відправлення з вимогою про сплату боргу недоїмки.

Але в той же час суд враховує, що невиконання цього обов`язку не може бути підставою для відмови у поновленні строку звернення до суду. Позивач зазначив, що він не здійснював підприємницьку діяльність, не подавав звітність, а отримавши інформацію про наявність виконавчого провадження про стягнення боргу в найкоротші терміни звернувся до суду з цим позовом.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження і суд вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин тому він підлягає поновленню, а клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з таких підстав.

Спірним питанням у цій справі є наявність у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI і, як наслідок, наявність обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі у 2017-2019 роках за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності. Отже, до предмета доказування в цій справі входить наявність у позивача статусу ФОП у вказаний період.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року N 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон N 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону N 2464-VI щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону N 2464-VI (у редакції Закону N 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року N 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону N 2464-VI змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону N 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. (ВС КАС, Постанова від 04 грудня 2019 року справа №440/2149/19)

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він як фізична особа-підприємець був зареєстрований до 01.07.2004 року, але на виконання вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" (далі Закон №755) не подавав заяву про в включення його до Єдиного державного реєстру та не отримував в період 2017-2019 років доходу.

При цьому, позивач посилається на правову позицію викладену у Постанові ВП Верховного суду від 01 липня 2020 року у справі N 260/81/19.

Суд зазначає, що оскільки відповідачем не спростовується факт неотримання позивачем доходів у 20017-2019 роках то ці обставинами є доведеними і не підлягають доказуванню.

Що стосується неподання ФОП ОСОБА_1 до державного реєстратора заяви про внесення даних до Єдиного державного реєстру суд зазначає, що визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

З метою встановлення наявності такого статусу у відповідних осіб, суд звертає увагу на наступне правове регулювання.

1 липня 2004 року набув чинності Закон України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців" (далі - Закон N 755-IV)

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

1 липня 2010 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» № 2390-VI, (надалі також - Закон № 2390-VI), який набув чинності 3 березня 2011 року.

Відповідно до підпунктів 2, 3 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Пункт 3 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення № 2390-VI у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедур припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за їх рішенням» від 19 травня 2011 року N 3384-VI (надалі також - Закон N 3384-VI) викладено в наступній редакції:

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до пунктів 7, 8 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців. Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 4 та абзацом 2 пункту 8 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

З урахуванням вище наведених норм, судом отримано витяг з Єдиного державного реєстру, витребувано копію реєстраційної справи з Каховської міської ради з метою перевірки обставин щодо державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця.

Судом встановлено, що після набрання чинності Законом N 755-IV, тобто після 01.07.2004 року ФОП ОСОБА_1 звертався до державного реєстратора шляхом заповнення реєстраційної картки щодо включення відомостей до ЄДР які стосувались зміни місцезнаходження фізичної особи-підприємця (13.12.2005 року), зміна видів економічної діяльності (27.11.2006 року та 23.04.2008 року).

Позивачем заповнювались реєстраційні картки із зазначенням відомостей які підлягають внесенню до ЄДР і ці зміни було внесено.

Суд зазначає, що незалежно від подальших вищенаведених змін у законодавстві щодо процедури реєстрації чи перереєстрації фізичних осіб підприємців (Закон N 3384-VI), державний реєстратор не могла внести вказані зміни у реєстраційні данні позивача без його волевиявлення, шляхом заповнення реєстраційної картки та відображення цих відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Останні зміни до реєстраційної справи ФОП ОСОБА_1 та до Єдиного державного реєстру після 23.04.2008 року були внесені державним реєстратором 17.03.2021 року про припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, суд відхиляє посилання позивача на ті обставини, що ним після 2002 року не подавались жодні заяви щодо змін в реєстраційні данні фізичної особи-підприємця і приходить до висновку, що позивач включений до державного реєстру як фізична особа-підприємець і є платником ЄСВ. Тобто вимога про сплату боргу недоїмки винесена правомірно.

Щодо посилань позивача на Постанову ВП Верховного суду від 01 липня 2020 року (справа N 260/81/19) суд зазначає що у цій постанові суд зазначив наступне.

03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року N 592-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі Закон N 592-IX), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 2464-VI доповнено пунктом 9-15. (п.83)

Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону N 2464-VI (у редакції Закону N 592-IX) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим

Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом N 592-IX з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом N 592-IX, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом N 592-IX, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом N 592-IX. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше. (п.84)

З пояснювальної записки до проекту Закону N 592-ІХ убачається, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід. (п.85)

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження в особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом N 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Суд зазначає, що у цьому висновку ВП Верховного Суду для звільнення ФОП від сплати ЄСВ необхідна наявність одночасно двох взаємопов`язаних складових:

- відсутність офіційного підтвердження в особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом N 755-IV та неотримання відповідних доходів.

У цій справі належними та допустимими доказами підтверджено, що ФОП ОСОБА_2 включений до ЄДР у 2005 році, взятий на облік податковим органом як платник ЄСВ та як платник податків (загальна система оподаткування).

Крім того, суд зазначає, що позивач мав можливість скористуватись приписами Закону N 592-IX, щодо списання суми недоїмки, які нараховані платникам єдиного внеску, а саме: подати заяву про припинення підприємницької діяльності та податкову звітність у порядку визначеному цим законом, але нею не скористався.

Таким чином, суд відхиляє обґрунтування позивача та відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.02.2020 року №Ф-4935-50.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 11060000