Справа № 120/1221/21-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/1221/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук Ірина Миколаївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

28 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказу Військової частини НОМЕР_1 №201-РС від 27.10.2020 про звільнення позивача, а також дій відповідача щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік не у розмірі місячного грошового забезпечення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, що з 27.11.2019 позивач проходив військову службу за контрактом у військові частині НОМЕР_1 на посаді командира лінійно-кабельного відділення взводу зв`язку роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини.

12.10.2020 позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якому він просив виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення з підстав порушення стану його здоров`я та знаходженням на довготривалій реабілітації згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда №322/1117/ато від 10.10.2020, затвердженої Обласною МСЕК №1 м. Одеси відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 АВВ№159295 про присвоєння 3 групи інвалідності.

В подальшому, наказом командира 59 окремої мотопіхотної бригади імені Якова Гандзюка (по особовому складу) №201-РС від 27.10.2020 солдата ОСОБА_1 звільнено у запас на підставі п.п. "а" п. 2 ч. 5 (у зв`язку із закінченням строку контракту, чинність контракту припиняється з 27.11.2020).

Встановлено, що 26.11.2020 позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якому він зазначив, що у зв`язку із закінченням терміну його контракту 27.11.2020, він не надає згоду на затримку у виплаті належного йому грошового забезпечення та просить провести з ним належні розрахунки при звільненні.

26.11.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №297 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 26.11.2020. В даному наказі за №297 від 26.11.2020 також зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік ОСОБА_1 виплачено.

Разом із тим, як зазначає позивач, в подальшому йому стало відомо, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік йому було виплачено саме у розмірі окладу, а не місячного грошового забезпечення.

Таким чином, позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно здійснено виплату матеріальної допомоги не у розмірі місячного грошового забезпечення та, як наслідок, передчасно звільнено його зі служби без проведення з ним повного розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним нормативним документом, який визначає основні засади соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей є Закон України №2011-XII від 20.12.1991 "Про правовий та соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до положень статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з положеннями пункту 5 вказаної постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

На виконання зазначеної постанови прийнято наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

Пунктом 7, 9 розділу XXIV вказаного наказу передбачено:

- до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги;

- виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до положень пункту 6 Наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 №45 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік" визначено, що матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань виплачується у розмірі одного окладу за їх військовим званням.

Наказом Міністерства оборони України №84 від 04.03.2020 Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 №45 п. 6 викладено новій редакції, відповідно до якої: Матеріальну допомогу військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань виплачувати у розмірі одного окладу за їх військовим званням.

Виплату матеріальної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав:

- смерть дружини (чоловіка), дітей, батьків військовослужбовця;

- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз; довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

- онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В,С;

- вибуття на довготривалу реабілітацію (більше одного місяця поспіль) унаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, проти рецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів.

З огляду на зазначене слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Відповідач зобов`язаний за наявності визначених умов виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій.

Умовами виплати матеріальної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до нової редакції Наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 № 45, є зокрема порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз; довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії); вибуття на довготривалу реабілітацію (більше одного місяця поспіль) унаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, проти рецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що ним було виконано усі необхідні умови для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема, подано рапорт на виплату матеріальної допомоги та було надано відповідні документи про стан його здоров`я та перебування на реабілітації та про присвоєння йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захисту Батьківщини.

З долученого позивачем витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №250 від 30.07.2019), захворювання солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 так, пов`язане із захистом Батьківщини. Інше захворювання ОСОБА_1 так, пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 АВВ№159295, за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності.

Як слідує із долученої позивачем індивідуальної програми реабілітації №277/1411/ато від 25.09.2019, позивачу встановлена 3 група інвалідності з 25.09.2019, тобто, ще до прийняття позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

В контексті зазначеного, колегія суддів зауважує, що сам лише факт наявності у позивача встановленої інвалідності 3 групи протягом 2020 року не є самостійною підставою/умовою для виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, адже як уже було зазначено судом вище, умовами виплати матеріальної допомоги у такому розмірі є, зокрема, порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз; довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії); вибуття на довготривалу реабілітацію (більше одного місяця поспіль) унаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, проти рецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів.

Почива обґрунтовуючи наявність права на отримання матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, зазначає, що він перебуває на тривалій реабілітації (більше одного місяця), що підтверджується індивідуальними програмами реабілітації інваліда №277/1411/ато від 25.09.2019 та №322/1117/ато від 06.10.2020.

Так, відповідні програми відображають лише рекомендації МСЕК з реабілітаційних заходів, які слід здійснити особі з інвалідністю, та порядок їх реалізації, в кожній із наведених програм передбачені рекомендації МСЕК щодо необхідності проходження позивачем медичної реабілітації у вигляді стаціонарного лікування в кардіологічному відділенні.

Водночас, окрім визначених заходів реабілітації, які рекомендує здійснити МСЕК, індивідуальна програма реабілітації також містить графу, в якій необхідно проставляти відмітки про виконання кожного конкретного заходу реабілітації, який пройшла особа з інвалідністю.

Однак, долучені позивачем індивідуальних програми реабілітації не містить жодної відмітки про виконання ОСОБА_1 будь-якого заходу реабілітації, також позивачем не долучено жодних доказів, які б свідчили про безпосереднє проходження ним реабілітації, в тому числі перебування на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні чи/або безпосереднє виконання будь-яких інших реабілітаційних заходів, рекомендованих МСЕК.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити матеріальну допомогу у відповідному розмірі.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині скасування наказу №201-РС від 27.10.2020, як того, що передчасний, а також зобов`язання відповідача зарахувати позивача до списків особового складу військової частини до проведення повного розрахунку, колегія суддів зазначає таке.

ОСОБА_1 вважає, що наказ №201-РС від 27.10.2020, яким його звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту з 27.11.2020, прийнято передчасно, адже з ним не було проведено повний розрахунок при звільненні до дня виключення наказом зі списків особового складу військової частини.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що доречним у випадку оскарження є саме наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 №297 від 26.11.2020 року, який не був предметом оскарження в межах даної справи.

Надаючи оцінку таким доводам апелянта колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 1 Розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ №260 від 07.06.2018, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

З огляду на зазначене слідує, що посилання апелянта на помилковість висновку суду першої інстанції є необґрунтованим, адже наказом №201-РС від 27.10.2020 не вирішувалось питання щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини, а позивача було виключено зі списків особового складу відповідно до наказу №297 від 26.11.2020.

З огляду на зазначене посилання апелянта на передчасність винесення наказу №201-РС від 27.10.2020 без проведення з ним повного розрахунку є безпідставним.

Водночас, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем цілком обґрунтовано виплачено позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік саме у розмірі окладу, а не у розмірі місячного грошового забезпечення, адже позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про безпосереднє проходження ним реабілітації чи/або будь-якого іншого лікування протягом 2020 року.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Сапальова Т.В.