Справа № 540/64/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/64/21

Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Херсон, 25 березня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: ДимерліяО.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області, за участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачі) звернулись до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області (далі-відповідач), за участю третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (далі - треті особи), про визнання протиправним та скасування рішення другої сесії восьмого скликання Бехтерської сільської ради від 11.11.2020 № 11 "Про затвердження старост сіл Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення №11, яким було затверджено старост сіл на 2 сесії 8 скликання Бехтерської сільської ради Скадовського району є протиправним з огляду на порушення законодавства щодо порядку скликання та інформування про порядок денний сесії, оприлюднення проектів рішень. До того ж, кандидатури старост сіл які запропоновано було для затвердження радою, постійною комісією попередньо не розглядалися. Крім того, до позивача ОСОБА_1 , як до депутата Бехтерської ОТГ округу №8, звернулись мешканці сіл Збур`ївка, Тендрівське та Облої з проханням донести до депутатів результати проведеного письмового опитування щодо кандидатів на посаду старост Збур`ївського старостинського округу, за яким більшість населення підтримало ОСОБА_8 . Відповідним зверненням від 10.11.2020р. ОСОБА_1 запропоновано винести на розгляд сесії питання про затвердження старостою Збур`ївського старостинського округу КозінськогоМ.Р. та на сесії було доведено до присутніх результати народного волевиявлення. Однак, питання про затвердження старостою Збур`ївського старостинського округу ОСОБА_8 в порядок денний не включено, не обговорювалось та не приймалось на сесії, пропозиції членів територіальної громади залишились нерозглянутими. В свою чергу, ОСОБА_2 є жителем села Збур`ївка Бехтерської ОТГ та приймала безпосередню участь в опитуванні волевиявлення жителів села про можливість призначення старости. При цьому, посилаючись на п. 1.1.4 «Положення про старост Бехтерської сільської ради об`єднаної територіальної громади» затвердженого рішенням №10 від 11.11.2020р. Бехтерської сільської ради, зазначає, що затвердження старост без попереднього затвердження Бехтерською сільською радою переліку старостинських округів, є неможливим.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 540/64/21, відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянти просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив про те, що 09.11.2020р. на сайті Бехтерсьої громади Херсонської області Голопристанського району було розміщене оголошення про те, що 11.11.2020р. о 13-00 год. у приміщенні сільського будинку культури с. Бехтери відбудеться сесія. При цьому, розпорядження про скликання сесії сільської ради до відома депутатів і населення не доведено, досі відсутнє на сайті громади. У день проведення сесії, присутнім було видано порядок денний, який не відповідав змісту розміщеного на сайті попередньо порядку денного сесії. Зокрема, додатково з`явився пункт 7 Порядку денного та на розгляд ради винесено додаткове питання про затвердження старост сіл Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області. Також, були вказані різні доповідачі з питань порядку денного. При цьому, до відома населення та депутатів не було доведено й проекту рішення, навіть перед початком сесії. Окрім того, на думку апелянтів, висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушених прав позивачів спірним розпорядженням, як актом індивідуальної дії, є необґрунтованими, адже з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду як депутат та як член територіальної громади. Водночас, як зазначається у скарзі щодо порушення прав позивача ОСОБА_1 , останній є членом територіальної громади, проживає в селі Збур`ївка Бехтерської ОТГ, додатково має статус депутата. В свою чергу, хоча ОСОБА_1 як депутат не наділений законодавчо правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах, однак нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу, як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці, тощо. Звертає увагу на порушення процедурних питань (порядку скликання та інформування про порядок денний сесії, оприлюднення проектів рішень). Щодо порушення прав, свобод та інтересів позивачки ОСОБА_2 вказано, що остання є жителькою с. Збур`ївка Бехтерської ОТГ. Порушення законодавства щодо порядку скликання та інформування про порядок денний сесії, оприлюднення проектів рішень позбавило її та інших членів територіальної громади можливість бути присутніми на засіданні ради. До того ж, на думку апелянтів, оскільки питання про затвердження старостою Збур`ївського старостинського округу ОСОБА_8 , якого підтримує більшість мешканців вказаного округу в порядок денний не включено, не обговорювалось та не приймалось на сесії, пропозиції членів громади залишились нерозглянутими, є підстави для скасування спірного у справі рішення, яким затверджено старостою вказаного старостинського округу іншу особу. Окрім того, апелянтами також наголошується й на тому, що кандидатури старост які запропоновано для затвердження радою, постійною комісією попередньо не розглядались. Також, вказується на те, що затвердження старост без попереднього затвердження Бехтерською сільською радою переліку старостинських округів є неможливим та суперечить п. 1.1.4 Положення про старост, п.п. 5-9 ч. 4 ст. 54-1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні». Також, апелянти звертають увагу на невідповідність протоколу 2 сесії 8 скликання Бехтерської сільської ради Скадовського району фактичним обставинам, а саме в частині кількості присутніх, не зазначення питання до голови з приводу невідповідності оприлюдненого порядку денного розданому, тощо.

14.06.2021р. (вхід. №12917/21) від Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні скарги, мотивуючи тим, що скарга не місить обґрунтувань, які підтверджені належними доказами про будь-які порушення судом першої інстанції норм права, за своїм змістом не відрізняється від позовної заяви, факти та доводи якої було досліджено судом першої інстанції та надано їх належне обґрунтовану правову оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням голови Бехтерської сільської ради від 06.11.2020 № 55 скликана друга сесія сільської ради VIII скликання на 11.11.2020 о 13:00 год. На розгляд другої сесії винесені питання: 1) про затвердження Регламенту роботи Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області; 2) про затвердження Положення про постійні комісії Бехтерської сільської ради; 3) про утворення постійних комісій Бехтерської сільської ради; 4) про внесення змін до рішення тридцять першої сесії сьомого скликання № 385 від 20.12.2019 "Про затвердження структури та загальної чисельності апарату, структурного підрозділу та відділів виконавчого комітету Бехтерської сільської ради на 2020 рік"; 5) про затвердження керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Бехтерської сільської ради 6) про затвердження Положення про старост Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області; 7) про затвердження старост сіл Бехтерської сільської ради Скадовського району; 8) про утворення та затвердження складу виконавчого комітету Бехтерської сільської ради; 9) про створення комісії по прийому приєднаних громад.

Із наданої позивачами роздруківки із офіційного сайту Бехтерської громади Голопристанського району Херсонської області слідує, що 09.11.2020 Бехтерською сільською радою розміщене оголошення про проведення 11.11.2020 у приміщенні сільського будинку культури с. Бехтери сесії з наступним порядком денним:

1. Регламент - доповідає секретар ради; комісії ради - доповідає секретар ради; виконавчий комітет;

2. Затвердження керуючого справами (секретар виконкому) - доповідає голова ради; старости положення (доповідає ОСОБА_5 ).

3. Затвердження структури та загальної чисельності сільської ради та її виконавчого комітету;

4. Створення комісії по прийому приєднаних громад (доповідає секретар ради);

5. Земельні питання (доповідає головний спеціаліст ОСОБА_10 ).

11.11.2020 на 2 сесії VIII скликання Бехтерської сільської ради Скадовського району прийняте рішення № 11 "Про затвердження старост сіл Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області", яким затверджені старости сіл Бехтерської сільської ради, а саме: ОСОБА_4 - староста сіл Збур`ївка, Тендрівське, Облої та Берегове, ОСОБА_5 - староста села Олексіївка, ОСОБА_5 - староста сіл Чорноморське, Лиманівка, Суворовка, ОвчинніковО.П. - староста сіл Новофедорівка та Залізний порт.

Позивачі, будучи мешканцями села Збур`ївкаБехтерської ОТГ, вважаючи, що рішення № 11 від 11.11.2020 прийняте із порушення порядку скликання, інформування про порядок денний 2 сесії та оприлюднення проектів рішень, чим порушені їх права, як членів громади, звернулися до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не призвело до виникнення правових наслідків, які б свідчили про порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивачів, або членів територіальної громади, а зазначений позов зумовлений особистою незгодою позивача, як одного з депутатів сільради та мешканця села та позивачки, як мешканки села, із затвердженням старостою особи, яка, на їх думку, не повинна обіймати посаду старости.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги звертає увагу на те, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Положеннями ст.4 Закону №280/97-ВР передбачено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Першу сесію новообраної районної у місті, районної, обласної ради скликає відповідна територіальна виборча комісія не пізніш як через два тижні після реєстрації новообраних депутатів ради у кількості, яка забезпечує повноважність складу ради відповідно до статті 45 цього Закону. Перше пленарне засідання першої сесії відкриває голова зазначеної територіальної виборчої комісії, який інформує раду про підсумки виборів депутатів. З моменту визнання повноважень депутатів ради нового скликання рада обирає тимчасову президію з числа депутатів ради в кількості не більше п`яти осіб - представників партій (блоків), які набрали найбільшу кількість голосів на виборах. Члени тимчасової президії почергово головують на пленарних засіданнях ради до обрання голови ради. З часу обрання голови ради він веде пленарні засідання ради відповідно до вимог цього Закону та регламенту ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Оцінюючи твердження апелянта щодо правомірності його дій в межах спірних правовідносин, судова колегія акцентує увагу на імперативні положення ч. 1 ст. 54-1 Закону №280/97-ВР, за якими староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Староста є членом виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою і працює в ньому на постійній основі. Повноваження старости можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Порядок організації роботи старости визначається цим та іншими законами, а також Положенням про старосту, затвердженим сільською, селищною, міською радою.

Таким чином, законом встановлена процедура призначення старост, за якої сільський голова вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури старости села і лише рада затверджує конкретно визначеного старосту.

Матеріалами справи підтверджується, що під час затвердження старост сіл Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області спірним рішенням було дотримано передбачену нормами Закону №280-97-ВР процедуру та порядок, рішення прийнято уповноваженим на те органом.

До того ж, суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що за викладеними вище нормами Закону 280-97-ВР не передбачено жодних умов щодо їх обрання, як то обов`язкове попереднє обговорення з членами громади щодо кандидатури старости та/або внесення пропозицій депутатами ради щодо кандидатур на обрання старостою.

Враховуючи викладене, колегія суддів знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, законодавством не передбачено іншого принципу обрання старост, ніж запропонований ст. 54-1 Закону № 280/97-ВР, а саме - староста затверджується сільською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського голови.

Водночас, як вірно вважав суд попередньої інстанції, у спосіб прийняття рішення про затвердження старости, сільська рада укладає із старостою трудову угоду, оскільки після такого рішення староста за посадою на постійній основі працює у виконавчому комітеті ради.

При цьому, колегія суддів вважає також ґрунтовним й твердженням відповідача у справі з яким погодився суд першої інстанції про те, що рішення № 11 від 11.11.2020р., яким затверджені старости сіл Бехтерської сільської ради є актом індивідуальної дії щодо призначення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на посади старост, яке породжує саме для вказаних осіб певні права та обов`язки.

В свою чергу, ствердження ОСОБА_1 , будучи депутатом Бехтерської сільської ради, та ОСОБА_2 мешканка с. Збур`ївка Бехтерської ОТГ, про те, що при прийнятті рішення про затвердження старост були допущені порушення вимог Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", «Про доступ до публічної інформації", «Про добровільне об`єднання територіальних громад", а тому дане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, є хибними та оцінюються судовою колегією критично з огляду на наступне.

Як вірно було відмічено судом першої інстанції, під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав, або ймовірність порушення нормативним актом прав у майбутньому.

За приписами ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, незалежно від підстав позову, визначених позивачем, адміністративні суди перевіряють коло обставин, що можуть слугувати підставами позову, з одного боку - для встановлення обов`язку вчинити певну дію (наявності права на прийняття рішення), з іншого - на доведення правової заінтересованості особи у виконанні цього обов`язку саме на її користь.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom), Series A, № 93).

В силу вимог ч. 2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У розумінні ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Однак, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст. 5 КАС України, як вірно зауважив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Верховний Суд у справі №1340/4630/18 зазначив, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав). Тому заінтересована особа має довести (а суд - встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт-це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

З огляду на викладене, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Якщо позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям оскаржуваного рішення, яке є правовим актом ненормативного характеру, таке рішення, відповідно, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналізуючи вказане, з огляду на матеріали справи та встановлені спірні обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачами не наведено жодних обставин та не надано будь-яких належних та достатніх доказів порушення оспорюваним рішенням їх суб`єктивних прав, не зазначено в тому числі й негативних наслідків такого рішення щодо них самих.

Обґрунтування ж позовних вимог базується виключно на наявності процедурних порушень при прийнятті спірного рішення.

З огляду на викладене, дійсно оскаржуване рішення не призвело до виникнення правових наслідків, які б свідчили про порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивачів, або членів територіальної громади, а зазначений позов зумовлений особистою незгодою позивача, як одного з депутатів сільради та позивача, як мешканця села, із затвердженням старостою особи, яка, на їх думку, не повинна обіймати посаду старости.

Колегія суддів звертає увагу, що на законодавчому рівні не закріплено призначення на посаду старости старостинського округу особи, за умови її підтримання більшістю жителів громади. Отже, є досить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що призначення іншої особи ніж цього бажає частина жителів громади та самі позивачі не є підставою визнавати наявність порушених прав позивачів чи членів громади.

Відтак, рішення Бехтерської сільської ради від 11.11.2020 № 11 породжує права та обов`язки тільки для тих суб`єктів, які в ньому зазначені, тобто вказане рішення є актом індивідуальної дії, а не регуляторним актом.

Враховуючи вищезазначене та те, що позивачі у даній справі не учасниками (суб`єктом) правовідносин щодо призначення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 старостами сіл Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області, колегія суддів вважає, що рішення Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 11.11.2020р. № 11 «Про затвердження старост сіл Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області» не породжує для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права на захист, тобто права на звернення до суду із цим позовом.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу, що звертаючись до суду з даним позовом позивачі просили скасувати повністю рішення Бехтерської сільської ради від 11.11.2020 № 11, у той час, як дане рішення стосується затвердження старост сіл не тільки Збур`ївка, а й інших сіл, мешканцями якого позивачі не являються та щодо затверджених спірним рішенням інших старост сіл про жодні пропозиції зі сторони територіальної громади (жителів цих сіл) не вказується у позові.

З огляду на усе викладене вище у сукупності, беручи до уваги відсутність факту порушення прав, свобод або інтересів позивачів на час звернення до суду, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо ненадання оцінки доводам позивачів про порушення процедури призначення сесії, та затвердження порядку денного.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі № 540/64/21- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.