Справа № 640/7563/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року м. Київ № 640/7563/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Невмержицькій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики

та комунальних послуг,

Державної казначейської служби України

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної шкоди,

за участю:

представника позивача - Вознюка Є.В.,

представника відповідача (Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) - Усачової А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (далі - позивач, АТ "Вінницягаз") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач-1, НКРЕКП), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2), у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг з невстановлення джерел для відшкодування різниці за період дії економічно необґрунтованих тарифів (цін) на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" протягом 2019-2020 років;

- стягнути з Держави України через Державну казначейську службу України на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" майнової шкоди в сумі 233 448 870,00 грн., яка завдана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, суму боргу на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 10 631 859,18 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4 224 031,82 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що АТ "Вінницягаз" неодноразово зверталось до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із заявами про встановлення (перегляду) тарифу, а також включити до тарифу на послуги розподілу природного газу компенсації дефіциту коштів, що виник внаслідок тарифної політики Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг протягом 2019 року та І півріччя 2020 року, за якою до тарифу не було включено компенсацію різниці в цінах на виробничо-технологічні витрати (далі - ВТВ) та недоотриманої тарифної виручки тощо. Проте, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не було вчинено жодних дій щодо перегляду тарифу в бік економічно обґрунтованого та такого, що покриває всі виробничі витрати Оператора ГРМ.

Позивач зазначає, що такі дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг свідчать про бездіяльність у здійсненні повноважень з перегляду тарифів на розподіл природного газу та приведення їх до рівня економічно обґрунтованих. Такі дії (бездіяльність) відповідача-1 призвели до штучного нарощування дефіциту обігових коштів позивача, внаслідок чого позивача позбавлено можливості компенсувати необхідні для ведення власної господарської діяльності виробничі витрати, зокрема, здійснювати оплату природного газу на потреби виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено, що розгляд справи буде здійснюватися в порядку загального позовного провадження. По справі призначено підготовче судове засідання.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що обґрунтування позовної заяви зводяться до непогодження позивачем з рівнем тарифу, встановленого постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 № 3014 та від 30.12.2020 № 2765. Разом з тим, позивач не оскаржував вищенаведені постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, з підстав економічної необґрунтованості тарифу, що ними встановлений.

Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву, в якому заперечено проти позовних вимог та зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, Цивільного кодексу України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказано, що у відзиві відповідача 1 жодним чином не спростував своєї бездіяльності щодо встановлення економічно - обгрунтованого тарифу на розподіл для AT «Вінницягаз». Також зазначено, що оскільки позивач, як суб`єкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності, зважаючи що діяльність з розподілу природного газу здійснюється позивачем в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на розподіл природного газу газорозподільними мережами, тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності позивача. Нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу. Відтак, як зазначає позивач, можливість останнього розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ прямо та безпосередньо залежить від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Вказано, що внаслідок бездіяльності НКРЕКП Позивач поставлений в стан боржника за договорами перед своїми ключовими контрагентами, що свідчить про дискримінаційний характер встановлених тарифів та дій (бездіяльності) відповідача. При цьому, в силу нормативно-правового регулювання, крім тарифу на розподіл, позивач не може покривати витрати вартості придбаного у постачальників газу для ВТВ з будь-яких інших джерел, навіть при наявності таких.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подано заперечення на відповідь на відзив, в якій вказано, що при розрахунках тарифів на послуги розподілу природного газу на минулі періоди Регулятором враховувались обсяги нормативних втрат і виробничо- технологічних витрат природного газу для AT «Вінницягаз», що не перевищують граничні обсяги ВТВ, визначені відповідними наказами Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Також зазначено, що відповідно до положень пункту 4.5 Методичних положень з планування, обліку і калькулювання собівартості робіт (послуг) на підприємствах з газифікації та газопостачання (далі - Методичні положення), затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 20.10.2006 № 394, вартість природного газу, витраченого понад встановлені граничні норми, до собівартості послуг з транспортування природного газу не включається. Понаднормативні витрати природного газу покриваються тільки за рахунок прибутку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 20.07.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення завданих збитків за 2019 - вересень 2020 року у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на звернення до суду.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" здійснює розподіл природного газу в межах території Вінницької області (крім сіл Якушенці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності та користуванні, на підставі виданої Регулятором ліцензії (згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2017 № 811 (зі змінами, внесеними постановами від 11.06.2019 № 1025 та від 07.10.2020 № 1842), у відповідності до вимог Ліцензійних умов з розподілу природного газу, Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 та інших актів законодавства, що регулюють діяльність суб`єктів господарювання на ринку природного газу за цінами (тарифами) встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

АТ "Вінницягаз" є оператором газорозподільної системи. АТ "Вінницягаз" отримує плату за розподіл природного газу за тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на підставі пункту тринадцять частини першої статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22 вересня 2016 року № 1540 (далі - Закон про НКРЕКП), статей 8, 9 Закону України "Про публічні монополії", пункту вісім додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)".

Станом на момент звернення з цією позовною заявою тариф на розподіл природного газу для позивача встановлено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.12.2020 №2765 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Вінницягаз" у розмірі 2,016 грн за 1 м3 з ПДВ (20%) на місяць.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 9 Закону України "Про природні монополії", Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 № 12, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.01.2010 за № 29/17324, які діяли до 26.03.2017, тарифи повинні бути економічно обґрунтованими і встановлюватись таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат.

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до пункту 7 частини третьої статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 №2467-VІ, який діяв до 01.10.2015, частини третьої та частини шостої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 №329- VIII, який діє з 01.10.2015.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Частиною шостою статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентуються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 28.07.2011 № 1384 (далі - Порядок № 1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств 3 газопостачання та газифікації, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.09.2002 № 983 (далі - Методика № 983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 03.04.2013 №369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 за № 685/23217 (далі - Процедура № 369).

Зокрема, вимога щодо встановлення Національною комісією регулювання електроенергетики України економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов`язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку міститься - в пункті 2.1 Порядку 1384; в пунктах 1.5, 1.7, 4.1, розділу 5 Методики 983; в Процедурі 369.

Відповідно до пункту 4.1 розділу 4 "Розрахунок тарифів" Методики № 983 основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування і постачання природного газу є витрати підприємства і обсяги протранспортованого та поставленого споживачам природного газу.

Пунктом 4.2 вказаного розділу передбачено, що витрати підприємства на транспортування та постачання природного газу визначаються згідно з національним Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" та Методичним положенням по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг) за економічними елементами витрат на підприємствах з газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах.

Згідно пункту 2.5 Процедури №369 суб`єкт господарювання при зверненні до Національної комісії регулювання електроенергетики України за встановленням тарифу обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду діяльності, пов`язаних з операційною діяльністю, фінансових витрат та прибутку. До таких витрат також відносяться витрати на закупівлю природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу (далі - ВТВ та НВтр) (пункт 4.5 Методики № 983, пункт 2.1.5 Процедури № 369).

Виробничо-технологічні витрати/втрати газу визначаються як газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів (розділ 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 1), розділ 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 2), затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 № 264.

Тобто, виробничо-технологічні витрати під час розподілу газу виникають з об`єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, такі витрати є невід`ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу.

Розмір складової тарифу для покриття виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до чинного законодавства, тобто на підставі наказу Міненерговугілля від 23.11.2011 № 737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" (далі - наказ № 737) та зазначених вище Методик 1, 2.

Нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття виробничо-технологічних витрат, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок, будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

Отже, можливість позивача розраховуватись за природний газ для потреб виробничо-технологічних витрат прямо та безпосередньо залежить від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Тому, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджуючи тариф на розподіл для Акціонерного товариства "Вінницягаз", повинен встановити такий тариф, що є економічно обґрунтованим та враховує всі матеріальні витрати товариства.

Згідно пункту 4 розділу І Методики №236 розрахунок тарифу та документи і матеріали надаються суб`єктами господарювання з розподілу природного газу для розгляду до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики відповідно до Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03 квітня 2013 року № 369, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2013 року за № 685/23217.

За змістом пункту 4.1-4.2 р. IV Процедури № 369 перегляд рівня тарифу здійснюється як за ініціативою суб`єкта господарювання, так і Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики за умови відповідного обґрунтування такого перегляду.

Суб`єкт господарювання має право звернутися до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики щодо перегляду рівня тарифу у разі: 4.2.1. Зміни обсягів надання послуг з відповідного виду ліцензованої діяльності (обсягів транспортування, розподілу, постачання, зберігання природного газу) у планованому періоді відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%. 4.2.2. Зміни собівартості, передбаченої структурою тарифу, внаслідок підвищення цін на паливо, сировину, матеріали, послуги, зростання витрат на оплату праці у зв`язку зі зміною законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%.

Вимоги до оформлення та подання заяви, документів, що додаються до неї визначено розділом ІІ Процедури № 369.

Порядок розгляду заяви визначено розділом ІІІ Процедури № 369, і він передбачає, зокрема, - перевірку їх структурним підрозділом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, щодо її відповідності вимогам цієї Процедури; повідомлення про їх нерозгляд та повернення у разі надання неповного пакета документів, визначеного пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Процедури; розгляд заяви протягом 30 календарних днів з дня надходження до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики у разі відповідності заяви та доданих до неї документів, визначених пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Процедури; звернення у разі потреби до заявника щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, які подаються суб`єктом господарювання до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики у визначений нею строк, підписані керівником та засвідчені печаткою суб`єкта господарювання; призупинення розгляду заяви на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу, якщо при розгляді структурними підрозділами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики письмово повідомляє суб`єкта господарювання; підготовку висновків згідно п. 3.2, 3.3 розділу ІІІ Процедури № 369; включення питання встановлення тарифу на засідання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Підставою для відмови у встановленні або перегляді тарифів може бути встановлення факту нецільового використання коштів, передбачених структурою встановленого тарифу, або фінансової неспроможності та економічної недоцільності здійснення відповідного виду ліцензованої діяльності суб`єктом господарювання, який має намір його провадити; надання до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики недостовірної інформації або необґрунтованості складових витрат, визначених розділом ІІ цієї Процедури.

З матеріалів справи вбачається, що АТ "Вінницягаз" неодноразово протягом 2019-2020 років зверталось до НКРЕКП із заявами про перегляд (встановлення) тарифів, а саме, листом від 10.01.2019 № 21005.2-Сл-187-0119 Акціонерне товариство "Вінницягаз" надано до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг пакет документів з метою перегляду на 2019 рік рівню діючого тарифу на розподіл природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.12.2016 №2279. Вказана заява про встановлення тарифу та пакет документів подані з урахуванням вимог Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2016 №236, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.11.2016 №1434/29564 (далі - Методика №236), та Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03.04.2013 №369, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 за № 685/23217 (далі - Процедура).

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 3.1 Процедури розгляд заяви призупиняється на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу або інвестиційної програми, якщо при розгляді структурними підрозділами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики письмово повідомляє суб`єкта господарювання.

Листом від 16.01.2019 №510/16/7-19 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надала Акціонерне товариство "Вінницягаз" перелік зауважень до поданих документів та повідомила, що розгляд заяви про встановлення (перегляд) тарифу Акціонерному товариству "Вінницягаз" та відповідний пакет документів, надісланий листом Акціонерним товариством "Вінницягаз" від 10.01.2019 №21005.2-Сл-187-0119, призупиняється відповідно до абзацу п`ятого пункту 3.1 Процедури.

Листом від 07.03.2019 №21005.2-СЛ-2046-0319 Акціонерне товариство "Вінницягаз" надало до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг пакет документів з метою перегляду на 2019 рік регулятором рівню діючого тарифу на розподіл природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.12.2016 №2279.

Листом від 20.03.2019 №3043/16.3.2/7-19 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг повідомила Акціонерне товариство "Вінницягаз" про запрошення представників компанії на робочу зустріч 25.03.2019 о 14-00 за адресою м. Київ, вул. Смоленська, 19.

Також Акціонерне товариство "Вінницягаз" листом від 20.08.2019 №21005.2-Сл-550-0819 подало до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг заяву на перегляд тарифу на послуги розподілу природного газу із врахуванням вимог Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2016 №236.

Питання щодо встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу регламентовані Законом про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Регламентом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.12.2016 №2133, Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2016 №236, та Порядком проведення відкритого обговорення проектів рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2017 №866 (далі - Порядок).

Положеннями статті 16 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що проекти рішень Регулятора з питань встановлення цін (тарифів), крім проектів рішень про встановлення "зеленого" тарифу, якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів), затвердження інвестиційних програм надані Регулятору законом, підлягають відкритому обговоренню.

Відповідно до визначеної процедури встановлення (перегляду) тарифу на послуги розподілу природного газу, після проходження процедури схвалення проекту постанови, та проведення відкритих обговорень, на засіданні 24.12.2019, що проводилось у формі відкритого слухання, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було прийнято постанову №3014 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Вінницягаз".

Також у 2020 році Акціонерне товариство "Вінницягаз" листом від 29.10.2020 № 210-Сл-5829-1020 подало до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг заяву на перегляд тарифу на послуги розподілу природного газу із врахуванням вимог Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2016 №236.

Відповідно до визначеної процедури встановлення (перегляду) тарифу на послуги розподілу природного газу, на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було оприлюднено Порядок денний засідання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що мало відбутись у формі відкритого слухання 09.12.2020. При цьому, разом із переліком питань були розміщені проекти рішень та обґрунтування. На засіданні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яке проводилося у формі відкритого слухання 09.12.2020, схвалено проект постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Вінницягаз". Проект постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг разом з обґрунтовуючими матеріалами було оприлюднено 09.12.2020 з метою одержання зауважень і пропозицій шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у мережі Інтернет.

Відкриті обговорення проекту постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Вінницягаз" відбулись 21.12.2020, під час яких із представниками заінтересованих сторін відбувалося детальне і обґрунтоване обговорення наданих зауважень та пропозицій із зазначенням позиції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо їх врахування або відхилення. Результати відкритого обговорення оформлено Протоколом проведення відкритого обговорення проекту постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Вінницягаз" від 21.12.2020 №408-п. Протокол відкритого обговорення разом з таблицею узгоджених позицій оприлюднено на офіційному веб-сайті Регулятора.

Також на офіційному веб-сайті Регулятора було оприлюднено проект постанови разом з відповідним обґрунтуванням до рішення про прийняття постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу низки газорозподільних підприємств, в т.ч. Акціонерне товариство "Вінницягаз" (питання 13 порядку денного засідання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.12.2020).

На засіданні 30.12.2020, що проводилось у формі відкритого слухання, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було прийнято постанову №2765 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Вінницягаз".

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг безпосередньо та без будь-яких об`єктивних причин не вживав передбачених законодавством заходів для розгляду зазначених вище заяв Акціонерного товариства "Вінницягаз" поданих у 2019-2020 роках.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, бездіяльність (відсутність діяльності, пасивність) з боку органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб має місце у тому випадку, коли вони зобов`язані були прийняти рішення або вчинити дію протягом визначеного законодавством строку, але цього не зробили, і це призвело до порушення прав і свобод фізичних та/чи юридичних осіб.

Верховний Суд у постанові від 11.08.2020 у справі №320/5970/17 зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний. За загальним правилом повноваження трактується як сукупність прав і обов`язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій".

Отже, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви позивача від 20.08.2019 №21005.2-Сл-5503-0819 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову від 24.12.2019 №3014 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Вінницягаз", якою передбачено компенсації витрат за попередні періоди у розмірі 58 547,1 тис, грн.; за результатами розгляду заяви позивача від 29.10.2020 №210-Сл-5829-1020 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову від 30.12.2020 №2765 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Вінницягаз" (зі змінами), якою передбачено компенсації витрат за попередні періоди у розмірі 69 980,4 тис, грн.

На подані Акціонерним товариством "Вінницягаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг листи від 10.01.2019 №21005.2-Сл-187-0119 та від 07.03.2019 № 21005.2-СЛ-2046-0319 відповідачем-1 були надані відповіді, що, на переконання суду, фактично є рішеннями про призупинення розгляду питання та звернення до позивача в порядку пункту 3.1 розділу ІІІ Процедури №369 щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, проте, без визначення строку надання таких пояснень і обґрунтувань.

Одночасно суд зазначає, що кожна з поданих позивачем у 2019 році заяв про встановлення тарифів містила нові розрахунки статей витрат тарифу, що виключає необхідність розгляду попередньо поданих заяв з цих самих питань, оскільки останні втрачають актуальність.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.12.2019 по справі № 826/6713/18.

За наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність, у даному випадку, з боку Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг протиправної бездіяльності з невстановлення джерел для відшкодування різниці за період дії економічно необґрунтованих тарифів (цін) на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" протягом 2019-2020 років.

Крім того, аналізуючи наведені в позовній заяві підстави суд приходить до висновку, що фактично обґрунтування позовної заяви зводяться до непогодження Акціонерним товариством "Вінницягаз" з тим тарифом, що був встановлений постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 №3014 та від 30.12.2020 №2765. Так, в позовній заяві позивач вказує, що чинний на сьогодні тариф на розподіл природного газу не забезпечує відшкодування його витрат.

При цьому, доказів оскарження вказаних постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 №3014 та від 30.12.2020 №2765, зокрема, з підстав економічної необґрунтованості тарифу, Акціонерне товариство "Вінницягаз" суду не подано.

Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої цієї ж статті Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність протиправної поведінки, 2) факт понесення збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, включаються, зокрема: 1) додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; 2) неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; 3) матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

Відтак, під шкодою у розумінні вищенаведених норм права слід розуміти матеріальну шкоду, що виражається у зменшенні майна позивача в результаті порушення належного йому майнового права та втрати матеріальних цінностей на які останній вправі був розраховувати.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В той же час, як вже було зазначено вище, судом у даній справі не встановлено протиправної поведінки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Акціонерного товариства "Вінницягаз", понесених позивачем збитків причинного зв`язку та вини.

Також суд зазначає, що згідно глави 6 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2494, з урахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов`язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, Оператор ГРМ укладає договір (договори) на закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності.

Збитки позивача від встановлення економічно необґрунтованих тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, з огляду на невідшкодування чи неповне відшкодування вартості газу для потреб ВТВ та нормативних витрат, за наявності відповідних підстав та за умови дотримання встановленої законодавством процедури мають бути відшкодовані.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається із положень діючого законодавства "компенсація вартості ВТВ" не є збитками, які можуть бути відшкодовані в порядку статей 1166, 1173 Цивільного кодексу України.

Положеннями розділу IV Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25 лютого 2016 року №236, встановлено, що при розрахунку тарифу до складу планованої тарифної виручки включається планований прибуток, який визначається з урахуванням необхідності фінансування компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу і щодо яких Податковим кодексом України прямо не встановлено обмежень в частині коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Отже, законодавством врегульований порядок компенсації витрат ліцензіатів саме шляхом включення їх до складу витрат структури тарифу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі №826/6713/18.

Також, суд звертає увагу на те, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення з Держави України на його користь майнової шкоди в сумі 233 448 870,00 грн. намагається довести що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг невірно визначило тарифи. Тобто, для обрахунку розміру завданої позивачу майнової шкоди суд повинен самостійно визначити тариф та обрахувати різницю.

Водночас, з огляду на те, що органом, уповноваженим на формування цінової політики встановлення тарифу на розподіл природного газу є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, суд приходить до висновку, що ані позивач, ані суд не вправі самостійно визначати рівень тарифу, який є економічно вигідним для позивача, оскільки установлення тарифу є виключною компетенцією органу державного регулювання (регулятора) відповідно до частин третьої та шостої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу", який діє з 01.10.2015.

Адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на відносини з Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи", та судові справи між ними, оскільки вони стосуються виключно договірних відносин між позивачем та його контрагентами за договорами. Договір укладений між Акціонерним товариством "Вінницягаз" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", свідчить виключно про наявність у Оператора ГРМ джерела закупівлі природного газу для ВТВ та не є підтвердженням фактичного обсягу ВТВ у конкретний період. Поряд з цим, сам лише факт того, що позивачем було придбано природний газ для виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу у процесі його транспортування газорозподільними мережами у певному об`ємі, не є доказом реального використання вказаного об`єму природного газу.

З урахуванням зазначеного, безпідставним є посилання позивача на справи №902/968/19, 902/1043/19, 902/977/20, у яких предметом розгляду є стягнення сум за договором між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи", як і такими що не відповідають дійсності є твердження позивача про начебто реальність збитків та вини Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у виникненні боргу перед його контрагентами. Разом з цим, та обставина, що до тарифу за розподіл газу, включено вартість меншого за обсягом природного газу на виробничо-технологічні витрати, а ніж той, який Акціонерне товариство "Вінницягаз" вважає справедливим, не змінює умов Договорів з контрагентами позивача.

Отже, під час судового розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого нормативного та документального підтвердження.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обгрунтував свою позицію у спірних правовідносинах відповідністю дій законодавству України, а відтак, довів безпідставність позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.07.2021