Справа № 540/2381/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2381/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плодоовочевий комбінат" Херсон" про анулювання спеціального дозволу на користування надрами № 5859 від 22.10.2013 року,

встановив:

Державна служба геології та надр України (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить припинити право користування надрами №5859 від 22 жовтня 2013 року наданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Плодоовочевий комбінат" Херсон" (далі - відповідач, ТОВ "ПК "Херсон").

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу надано спеціальний дозвіл на користування надрами №5859 від 22.10.2013 року, з метою видобування підземних вод, придатних для господарсько-питних та побутових потреб, строком на 20 років.

15.10.2020 року проведено перевірку ТОВ "ПК "Херсон" за результатами якої складено акт перевірки №19/5859-Х від 16.10.2020 року, яким встановлено наступні порушення: проект зон санітарної охорони водозабору ТОВ "ПК "Херсон" не погоджено з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; межі зон санітарної охорони свердловини не встановлені органами місцевого самоврядування. На підставі наведеного, позивачем складено припис з вимогою усунути виявлені порушення.

Однак, порушення відповідачем не усунені, а тому позивач вважає, що є всі підстави для анулювання спеціального дозволу на користування надрами на підставі статті 26 Кодексу України про надра. Відтак, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та припинити право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами

Ухвалою суду від 02.06.2021 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.06.2021 року відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження в задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 23.06.2021 року.

Також, 17.06.2021 року відповідачем подано відзив на позов згідно якого з заявленими позовними вимогами ТОВ "ПК "Херсон" не погоджується, стверджує, що всі зазначені в приписі документи, відсутність яких стала підставою для прийняття припису надіслані позивача 11.11.2020 року. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

29.06.2021 року відповідачем надано доповнення до відзиву, в якому він зазначає, що відповідно ч.2 ст. 93 Водного Кодексу України обов`язок встановлення меж зон санітарної охорони покладений не на підприємства, а на органи влади.

Згідно зі ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.

ТОВ "ПК "Херсон" надано спеціальний дозвіл на користування надрами від 22.10.2013 №5859, невід`ємною частиною якого є Угода про умови користування надрами.

В період з 15.10.2020 року по 16.10.2020 року на підставі Наказу Державної служби Геології та надр України від 09.09.2020 року №394 та направлення на проведення перевірки від 18.09.2020 року №14167/01/07-20 посадовими особами позивача проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, результати якої оформлено актом від 16.10.2020 року №19/5859-Х (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту, позивачем виявлено наступні порушення:

- Не дотримано вимог проекту розробки (технологічної схеми) (родовища). Відсутні щоквартальні бактеріологічні аналізи по свердловинам №№20-551 та 20-552 за ІІІ кв.2020 року (ч.1 ст. 51 КУпН);

- Зони і пояси санітарної охорони водозабору в установленому порядку не погоджено, не встановлено межі зон санітарної охорони свердловини, а саме: проект зон санітарної водозабору ТОВ "ПК "Херсон" не погоджено з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; межі зон санітарної охорони свердловин не встановлені органами місцевого самоврядування.

На підставі наведених висновків, позивачем складено припис від 16.10.2020 року №192-14/01, яким відповідача в строк до 16.11.2020 року зобов`язано усунути виявленні порушення законодавства.

Позивач стверджує про невиконання відповідачем припису, в зв`язку з чим просить припинити право відповідача на користування надрами.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини першої статті 4 Кодексу України про надра визначено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Згідно зі статтею 13 Кодексу України про надра користувачами надр можуть бути: підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

При цьому суд зазначає, що відповідно до змісту статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Згідно з частиною сьомою статті 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно з частиною першою статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Водночас Верховний Суду у справі № 804/3108/16 (постанова від 15 вересня 2020 року) зазначив, що індивідуальне право (інтерес) у формі гарантованого частиною першою статті 42 Конституції України права на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом, протиставляється публічному інтересу, який виражається у дотриманні вимог екологічної безпеки, забезпеченні державою права на безпечне для життя і здоров`я людини довкілля, гарантованого статтею 50 Конституції України, та, за загальним правилом, має безумовний пріоритет.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу України про надра державне управління у галузі геологічного вивчення, використання і охорони надр здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, органи влади Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1174 затверджено Положення про Державну службу геології та надр України (далі - Положення №1174).

Згідно з пунктом 1 Положення №1174 Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Відповідно до пункту 3 Положення №1174 основними завданнями Держгеонадра є, у тому числі, реалізація державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Приписами підпунктів 9, 10 пункту 4 Положення № 1174 передбачено, що Держгеонадра України, відповідно до покладених на неї завдань, видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення.

Згідно з положеннями підпункту 12 пункту 4 Положення № 1174 Держгеонадра України, відповідно до покладених завдань, здійснює державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним їх використанням.

Відповідно до частини першої статті 18 Кодексу України про надра такі об`єкти як надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

При цьому враховуючи те, що відповідач стверджує, що позивачем порушено вимоги законодавства щодо встановлення зони санітарної охорони навколо водного об`єкта - Немирівського родовища питних підземних вод, то колегія суддів зазначає, що стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об`єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 9 квітня 2019 року у справі №815/5254/16.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України зона санітарної охорони - територія і акваторія, де запроваджується особливий санітарно-епідеміологічний режим з метою запобігання погіршення якості води джерел централізованого господарсько-питного водопостачання, а також з метою забезпечення охорони водопровідних споруд.

Статтею 44 Водного кодексу України встановлені обов`язки водокористувачів. Так, водокористувачі зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання.

Згідно зі статтею 113 Земельного кодексу України зони санітарної охорони створюються навколо об`єктів, де є підземні та відкриті джерела водопостачання, водозабірні та водоочисні споруди, водоводи, об`єкти оздоровчого призначення та інші, для їх санітарно-епідеміологічної захищеності. У межах зон санітарної охорони забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені. Правовий режим земель зон санітарної охорони визначається законодавством України.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615.

Згідно з пунктом 1 Порядку №615 цей нормативно-правовий акт регулює питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін. Дія цього Порядку поширюється на всі види користування надрами.

Пунктом 21 Порядку № 615 передбачено, що дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням Мінекоенерго, Держпраці, МОЗ, Держекоінспекції, органів місцевого самоврядування, ДПС у разі: 1) порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр; 2) виникнення внаслідок проведення робіт, пов`язаних з користуванням ділянкою надр, безпосередньої загрози життю чи здоров`ю працівників або населення; 3) невиконання в установлений строк приписів уповноважених органів щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері надрокористування або охорони навколишнього природного середовища; 4) наявності підстав, передбачених Законом України "Про санкції"; 5) невиконання умов висновків з оцінки впливу на довкілля та/або висновків державної екологічної експертизи; 6) відсутності висновку з оцінки впливу на довкілля та/або висновку державної екологічної експертизи діяльності з видобування корисних копалин.

Згідно з частиною восьмою статті 16 Кодексу України про надра переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 25 Кодексу України про надра права користувачів надр охороняються законом і можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених законодавством України. Збитки, завдані порушенням прав користувачів надр, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 56 Кодексу України про надра передбачено, що основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами; раціональне вилучення і використання запасів корисних копалин і наявних у них компонентів; недопущення шкідливого впливу робіт, пов`язаних з користуванням надрами, на збереження запасів корисних копалин, гірничих виробок і свердловин, що експлуатуються чи законсервовані, а також підземних споруд; охорона родовищ корисних копалин від затоплення, обводнення, пожеж та інших факторів, що впливають на якість корисних копалин і промислову цінність родовищ або ускладнюють їх розробку; запобігання необґрунтованій та самовільній забудові площ залягання корисних копалин і додержання встановленого законодавством порядку використання цих площ для інших цілей; запобігання забрудненню надр при підземному зберіганні нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захороненні шкідливих речовин і відходів виробництва, скиданні стічних вод; додержання інших вимог, передбачених законодавством про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини першої статті 57 Кодексу України про надра у разі порушення вимог статті 56 та інших статей цього Кодексу користування надрами може бути обмежено, тимчасово заборонено (зупинено) або припинено центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або іншим державним органом, уповноваженим на застосування таких заходів реагування, в порядку, встановленому законодавством.

Крім того, положеннями пункту 21 Порядку № 615 передбачено, що дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби. Після зупинення дії дозволу надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення на наданій йому в користування ділянці надр роботи, передбачені дозволом. Зупинення дії дозволу не звільняє надрокористувача від обов`язку проводити на ділянці надр роботи, пов`язані із запобіганням виникненню аварійної ситуації або усуненням її наслідків.

Дія дозволу поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії.

У разі визнання судом незаконним зупинення дозволу, строк дії дозволу вважається таким, що автоматично продовжений на строк незаконного зупинення.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 615 накази органу з питань надання дозволу про зупинення, анулювання, відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною п`ятою статті 4 Закону №877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Системний аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією та законами України. Це право вони реалізують шляхом надання відповідних дозволів на користування землею, її надрами, атмосферним повітрям, водними та природними ресурсами.

У свою чергу, користувачі надр, що отримали відповідний дозвіл повинні використовувати їх у порядку, спосіб та межах, визначених чинним законодавством. У випадку ж недотримання користувачами надр встановлених правил, орган державної влади, що видав дозвіл на використання природних ресурсів має право зупинити його дію або анулювати дозвіл на користування надрами. Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку.

Як було зазначено вище, пунктом 4 Положення № 1174 передбачено виключний перелік завдань покладених на Державну службу геології та надр України. Згідно вказаного переліку останній зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами.

Вирішуючи питання про зупинення або анулювання права користування надрами орган державної влади, що видав дозвіл, повинен переконатися у дійсності наявних порушень у користуванні надрами та підстав для такого зупинення.

Однією з підстав для припинення права відповідача користування надрами, заявленими в рамках даного позову вказано те, що зони і пояси санітарної охорони водозабору в установленому порядку не погоджено, не встановлено межі зон санітарної охорони свердловини, а саме: проект зон санітарної водозабору ТОВ "ПК "Херсон" не погоджено з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; межі зон санітарної охорони свердловин не встановлені органами місцевого самоврядування.

Так, згідно зі статтею 93 Водного кодексу України з метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму.

Межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Режим зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказані норми кореспондуються з положеннями статті 34, 35 Закону №2918-ІІІ.

Крім того, статтею 36 Закону №2918-ІІІ встановлено, що у межах зони санітарної охорони джерел питної води та об`єктів централізованого питного водопостачання господарська та інша діяльність обмежується.

Відповідно до пунктів 1-4 Правового режиму зон санітарної охорони водних об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 18 грудня 1998 року № 2024, з метою забезпечення охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних та оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони (ЗСО).

ЗСО водних об`єктів створюються на всіх господарсько-питних водопроводах незалежно від їх підпорядкованості або типу джерела водопостачання.

Залежно від типу джерела водопостачання (поверхневий, підземний), ступеня його захищеності і ризику мікробного та хімічного забруднення, особливостей санітарних, гідрогеологічних і гідрологічних умов, а також характеру забруднюючих речовин встановлюються межі ЗСО та їх окремих поясів.

Межі ЗСО водних об`єктів визначаються проектом землеустрою.

Межі ЗСО водних об`єктів встановлюються органами місцевого самоврядування на їх території за погодженням з державними органами земельних ресурсів, санітарно-епідеміологічного нагляду, охорони навколишнього природного середовища, водного господарства та геології.

У разі розташування ЗСО на територіях двох і більше областей їх межі встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням Мінрегіону та за погодженням з МОЗ, Міндовкіллям, Держгеокадастром, Держводагентством, Держгеонадрами та відповідними органами місцевого самоврядування.

Зони санітарної охорони поверхневих та підземних водних об`єктів входять до складу водоохоронних зон і поділяються на три пояси особливого режиму: перший пояс (суворого режиму) включає територію розміщення водозабору, майданчика водопровідних споруд і водопідвідного каналу; другий і третій пояси (обмежень і спостережень) включають територію, що призначається для охорони джерел водопостачання від забруднення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що з метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму. Межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з уповноваженим центральним органом виконавчої влади. У свою чергу, режим зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому зони санітарної охорони встановлюються для водних об`єктів, а не під певний вид спеціальних дозволів чи в залежності від виду господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1.10. Положення про порядок проектування і експлуатації зон санітарної охорони джерел водопостачання і водопроводів господарсько-питного призначення № 2640-82 від 18 грудня 1982 року (далі - Порядок №2640-82) передбачено, що можливість організації ЗСО повинна вирішуватися на стадії вибору джерела централізованого господарсько-питного водопостачання. Проект ЗСО повинен бути складовою частиною проекту господарсько-питного водопостачання і розробляється одночасно з останнім, а в разі реконструкції водопровідних споруд - одночасно з її проектом. Для діючих водогонів, які не мають встановлених ЗСО, проект ЗСО розробляється спеціально.

Таким чином, обов`язком підприємства щодо зон санітарної охорони є розробка проекту ЗСО, встановлення ж ЗСО є завданням місцевих рад.

Суд зазначає, що відповідачем надано рішення Херсонської обласної ради №173 від 10.06.2016 року, яким затверджено проект зон санітарної охорони водозабору (свердловини №№20-551, 20-552) ТОВ "ПК "Херсон", що свідчить про виконання відповідачем вимог припису в частині надання документів щодо встановлення меж зон санітарної охорони свердловин.

Щодо тверджень позивача про відсутність доказів погодження проекту ЗСО з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері розвитку водного господарства, суд зазначає таке.

Згідно п.1 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 393, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів є Державне агентство водних ресурсів України (Держводагентство).

Разом з відзивом на позов відповідачем надано лист Держводагенства від 29.04.2016 року №2934/ХС/30-15, яким зазначений центральний орган виконавчої влади погоджує межі зон санітарної охорони свердловин №20-551, 20-552.

Отже, відповідачем надано докази погодження проекту ЗСО з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері розвитку водного господарства.

Також, підставою для припинення права відповідача користування надрами, заявленими в рамках даного позову вказано: не дотримання вимог проекту розробки (технологічної схеми) (родовища). Відсутні щоквартальні бактеріологічні аналізи по свердловинам №№20-551 та 20-552 за ІІІ кв.2020 року (ч.1 ст. 51 КУпН).

Суд зазначає, що відповідачем разом з відзивом на позов надано протоколи випробування №0594 та 0595 від 30.10.2020 року, затверджені керівником випробувальної лабораторії Державної установи "Херсонський обласний лабораторний центр МОЗ України" в яких зазначено відомості, зокрема й щодо мікробіологічних показників води зі свердловин №551, 552.

Таким чином порушення, вказані в Акті перевірки та в приписі позивача №192-14/01 від 16.10.2020 року, усунуто позивачем.

Надані суду документи 11.11.2020 року надіслані відповідачем в адресу Державної служби геології та надр України та отримано вповноваженим працівником вказаного органу 14.11.2020 року, що підтверджується копією наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з індексним номером: 652 (а.с.78).

Будь-яких коментарів з приводу дефектності або неповноти наданих підприємством доказів позивачем до суду не надано, що в сукупності з викладеним вище свідчить про виконання відповідачем вимог Держгеонадр в повному обсязі та відсутності порушень, покладених в основу даного позову як підстави для припинення права ТОВ "ПК "Херсон" на користування надрами шляхом анулювання дозволу на користування надрами №5859 від 22.10.2013 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість своїх вимог щодо припинення права відповідача на користування надрами, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Держгеонадр задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 108010200