Справа № 826/8215/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8215/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Григорович П.О., Донець В.А., Смолій І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року (розглянута у спрощеному провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 02 лютого 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просить:

- зобов`язати Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 523,74 гривні (п`ятсот двадцять три гривні 74 копійки) за 2 (два) відпрацьовані дні - з 13.12.2016 по 14.12.2016 року, які не враховані при розрахунку та виплаті сум при звільненні з роботи;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 45 819,41 гривні (сорок п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 41 копійок) за 119 (сто дев`ятнадцять робочих днів), який утворився з вини Державної фіскальної служби України, за весь період затримки розрахунку з 15 грудня 2016 року по 27 червня 2017 року, а саме на дату подання позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року здійснено ппроцесуальне правонаступництво та замінити первісного відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України (, юридична адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та прийняти постанову, якою скасувати процесуальне правонаступництво..

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року апеляційну скаргу Державної податкової служби - задоволено частково, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року - скасовано та відмовлено у здійсненні заміни процесуального правонаступництва з первісного відповідача - Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну податкову службу України (, юридична адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Державну податкову службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 618,70 гривні (дві тисячі шістсот вісімнадцять грн 70 копійок) за 10 (десять) робочих днів затримки розрахунку з 15 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 14 грудня 2016 року Державною фіскальною службою України видано наказ №3941-о, яким вирішено:

- звільнити 14 грудня 2016 року ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу перевірки дотримання митного законодавства управління аналітичної роботи у сфері ЗЕД Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням ДФС України за п.1 ст.40 КЗпП України та частини першої ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України;

- виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- виплатити грошову компенсацію за невикористані 32,0 календарних дні основної щорічної відпустки за періоди роботи: з 26.04.2015 по 25.04.2016 тривалістю 27,0 календарних днів та з 26.04.2016 по 14.12.2016 тривалістю 5,0 календарних днів та за невикористані 60,0 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за періоди роботи: з 23.09.2013 по 22.09.2014 тривалістю 15,0 календарних днів, з 23.09.2014 по 22.09.2015 тривалістю 15,0 календарних днів, з 23.09.2015 по 22.09.2016 тривалістю 15 календарних днів та з 23.09.2016 по 22.09.2017 тривалістю 15,0 календарних днів;

- виплату провести за рахунок фонду оплати праці працівників Державної фіскальної служби України.

Суть спору виходить з того, що на переконання позивача, оскільки з наказом про звільнення його було ознайомлено 15.12.2016, що відповідачем не заперечується, а відповідно до листа ДФС України (а.с.9 том 1) у грудні 2016 року заробітна плата нарахована за 8 відпрацьованих днів з 1 грудня по 12 грудня 2016 року, то відповідачем протиправно не виплачено позивачу заробітну плату за 2 дні - 13.12.2016 і 14.12.2016 станом на день звільнення.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч.1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

Предметом спору у справі № 826/8215/17 є стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, який вчинено саме ДФС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року здійснено процесуальне правонаступництво та замінити первісного відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України (, юридична адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погодилась та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року - скасовано та відмовлено у здійсненні заміни процесуального правонаступництва з первісного відповідача - Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну податкову службу України (, юридична адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).

Увагу звернено на те, що наказом Державної фіскальної служби України від 14.12.2016 № 3946-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 14.12.2016 з посади головного державного інспектора відділу перевірки дотримання митного законодавства управління аналітичної роботи у сфері ЗЕД Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Державної фіскальної служби України за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та п. 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу України» у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України.

Посада, яку обіймав позивач до звільнення, пов`язана зі здійснення державної політики у сфері державної митної справи, що на сьогодні відноситься до компетенції Державної митної служби України.

Тобто, процесуальне правонаступництво у справі № 826/8215/17 не може стосуватися ДПС України, адже належним правонаступником щодо позивача є Державна митна служба України.

Таким чином зазначено, що судом першої інстанції не було досліджену, яку саме частину прав, обов`язків, повноважень та завдань безпосередньо передано органу ДПС України від ДФС України в частині звільнення позивача у справі.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що Державна податкова служба України не є належним відповідачем в частині позовних щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

За приписами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями, щодо вирішення питань про залучення належного відповідача та/або співвідповідача у даній справі. Також, суд апеляційної інстанції не наділений на вказаній стадії повноваженнями щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо залучення належного відповідача та вирішення адміністративного позову відносно вказаного відповідача.

У відповідності до ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Згідно ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17 зазначив наступне: «…позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду».

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості, в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень, виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем чи залучити співвідповідача.

Так само, в силу приписів ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.

Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції зобов`язано Державну податкову службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 618,70 гривні (дві тисячі шістсот вісімнадцять грн 70 копійок) за 10 (десять) робочих днів затримки розрахунку з 15 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року, однак, як встановлено в суді апеляційної інстанції, що судом першої інстанції не в повному обсязі перевірено повноваження, права, обов`язки та завдання ДПС України у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо заміни відповідача у справі на його правонаступника, у тому числі порушивши процесуальне законодавство та прийнявши рішення у спрощеному позовному провадженні без виклику та повідомлення сторін щодо розгляду питання про процесуальне правонаступництво, таким чином зобов`язавши ДПС України виконати рішення в частині завдань, які не стосуються останнього тобто ДПС України не є стороною у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про помилковість прийнятого судом першої інстанції рішення в цій частині.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами із залученням у якості співвідповідача ДПС України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного, викладеною у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № №826/12172/18.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково частково задоволив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, оскільки відповідач ДПС України, не є належною особою до якої може бути пред`явлено позов у спірних правовідносинах.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо решти доводів апеляційної інстанції, то вони не мають суттєвого значення для вирішення питання, оскільки, як вже зазначено судовою колегією, позов пред`явлено не до належної особи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з пунктом другим ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 29 липня 2021 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль