Справа № 306/568/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 306/568/21 пров. № А/857/11601/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гуляка В.В., Затолочного В.С.,

за участю секретаря судового засідання Квітовської Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Вінер Е.А.,

час ухвалення рішення 10:08:22,

місце ухвалення рішення м. Свалява,

дата складання повного тексту рішення 19 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського офіцера громади СВГ відділу превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Варги Федора Васильовича, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 13 квітня 2021 року серії БАБ № 092260.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем 13 квітня 2021 року було розглянуто адміністративні матеріали про те, що позивач 13 квітня 2021 року по вулиці Київській в м. Свалява, керуючи транспортним засобом марки Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 м від пішохідного переходу і на підставі цього його притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Вважає, що оскаржувана постанова винесена із порушенням норм процесуального права, а саме постанову винесено працівником поліції одноособово без ознайомлення з правами, не проводилося жодної фіксації правопорушення. Зазначає, що стосується пішохідного переходу то відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 6 Закону України «Про дорожній рух», пп. 10 п. «ф» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дозвіл на встановлення дорожніх знаків має надаватися виконавчим комітетом відповідної місцевої ради. Зазначає, що є діючим членом виконавчого комітету Свалявської міської ради та жодних рішень для встановлення пішохідного переходу та відповідного дорожнього знаку на вулиці Київській у м. Свалява не приймалося. Вважає знак та пішохідний перехід незаконними.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2021 року замінено первісного відповідача поліцейського офіцера громади СВГ відділу превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Варгу Федора Васильовича на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії БАБ № 092260 від 13 квітня 2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні належні докази факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, вина позивача не доведена, а отже оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення слід скасувати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції було порушено право на належний судовий захист інтересів відповідача, оскільки на адресу відповідача не було надіслано позовну заяву з доданими до неї матеріалами. 17 травня 2021 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив надіслати позовну заяву з доданими до неї матеріалами для надання відзиву, однак отримано відповідь про те, що такі направлялись разом з ухвалою про заміну сторони по справі на належного відповідача. Також, на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення додано фото з місця вчинення правопорушення, рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради «Про організацію дорожнього руху та розміщення дорожніх знаків на території Свалявської територіальної громади» від 04 березня 2021 року № 41.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою серії БАБ № 092260 від 13 квітня 2021 року, складеною поліцейським офіцером громади СВГ відділу превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Варгою Ф.В., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 13 квітня 2021 року о 10.30 год. по вулиці Київській в м. Свалява водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 м від пішохідного переходу позначеного 8.3.5.3.5.1 дорожня розмітка 1.14.1., 1.14.2 не пов`язану для надання переваги у русі на відстані 8 м, чим саме порушив п. 15.9Г ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. «г» п. 15.9 ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 10 розділу ІІІ тієї ж Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Так, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП, зокрема, у постанові, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, постанова серії БАБ № 092260 від 13 квітня 2021 року не містить наведення належних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, крім лише зазначення про фото (а.с.2).

Також, на час розгляду справи судом першої інстанції, у матеріалах справи містилася лише оскаржувана постанова у справі про адміністративні правопорушення від 13 квітня 2021 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

При цьому, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, зокрема, фото- відеозапис, яким зафіксовано адміністративне правопорушення, відповідач суду першої інстанції не надав.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП відповідачем не надано, а судом першої інстанції таких обставин не встановлено.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, ч. 3 ст. 90 КАС України).

Разом з тим, до апеляційної скарги скаржником на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення долучено фотофіксацію з місця вчинення правопорушення.

Проте, колегія суддів зазначає, що фото, долучене відповідачем до матеріалів справи, не відображає обставин вчинення позивачем правопорушення та дій інспектора щодо проведення замірів відстані автомобіля від пішохідного переходу, у зв`язку з чим фотофіксація не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення в розумінні статей 73, 74 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що належним доказом вчиненого позивачем правопорушення було б проведення замірів відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче 10 м від пішохідного переходу.

Щодо доводів відповідача про те, що судом першої інстанції було порушено право на належний судовий захист інтересів відповідача, оскільки на адресу відповідача не було надіслано позовну заяву з доданими до неї матеріалами, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи адміністративний позов було пред`явлено до поліцейського офіцера громади СВГ відділу превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Варги Федора Васильовича.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення слідує, що ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі разом з адміністративним позовом та додатками до нього була надіслана та вручена вищевказаному відповідачу ОСОБА_2 (а.с.11).

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2021 року замінено первісного відповідача поліцейського офіцера громади СВГ відділу превенції Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Варгу Федора Васильовича на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Закарпатській області та повідомлено Головне управління Національної поліції в Закарпатській області про розгляд справи 07 травня 2021 року о 09 год.30хв. Вказана ухвала направлена за допомогою електронних засобів зв`язку на адресу електронної пошти Головного управління Національної поліції в Закарпатській області(а.с.15).

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що не було порушено право відповідача на належний судовий захист, оскільки відповідач мав можливість ознайомитися з матеріалами справи, взяти участь в судовому засіданні та довести правомірність своїх дій.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року у справі № 306/568/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Гуляк
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 29 липня 2021 року.