Справа № 280/4848/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Справа № 280/4848/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та в зарахуванні періодів роботи до загального трудового стажу і до пільгового стажу за Списком №2 позивачу;

зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу, із зарахуванням до загального трудового стажу та до стажу роботи за Списком №2 періодів з 01.09.1983 по 20.05.1987, з 22.07.1987 по 03.07.1991, з 17.07.1991 по 24.01.1992, з 14.02.1992 по 08.06.1993, з 12.07.1993 по 04.04.1995, з 04.09.1995 по 04.11.1996, з 03.11.2003 по 20.02.2006, з 13.06.2006 по 25.01.2007, з 22.03.2007 по 09.04.2012, з 14.05.2012 по 17.09.2014, з 01.10.2014 по 29.05.2015, з 14.06.2017 по 22.01.2018, та із зарахуванням до загального трудового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 25.03.1999 по 25.02.2019, починаючи з 22.01.2021.

Ухвалою суду від 16.06.2021 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 26.02.2021 він звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п.а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, на думку позивача, відповідачем було протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на те, що позивач не має необхідної кількості загального та спеціального стажу по Списку №2. Позивач вважає, що він має 33 роки 0 місяців 17 днів загального стажу та 24 роки спеціального стажу, що є достатнім для призначення пенсії. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивач не має необхідної кількості загального страхового стажу та пільгового стажу. Так, відповідач зазначає, що позивач має лише 27 років 06 місяців 06 днів страхового стажу, із необхідних 28 років, та 04 роки 11 днів пільгового стажу по Списку №2, при необхідних 12 років 6 місяців. Також, відповідач заперечив проти зарахування до пільгового стажу спірних періодів, оскільки такі не підтверджуються належними довідками. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 26.02.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03.03.2021 №87 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії та зазначено про те, що пенсії за Списком №2 призначається чоловікам після досягнення 55 років та за наявності стажу роботи з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року не менше 28 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Також зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 6 місяців 6 днів, а пільговий стаж по Списку №2 складає 4 роки 11 днів.

Позивач не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пільгової пенсії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності позивача з 25.03.1999 по 25.02.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно із частиною дванадцятою статті 20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу, як повний місяць, за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, підставою для зарахування періоду зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу є те, що особа провадила таку діяльність, а також сплачувала страхові внески на загальнообов`язкове державне страхування.

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи не надано доказів зайняття підприємницькою діяльністю та доказів сплати страхових внесків, а отримані докази (довідка форми ОК-5) свідчать про те, що позивач страхові внески як ФОП не сплачував.

В свою чергу, лише реєстрація фізичною особою підприємцем не є достатньою підставою для віднесення до страхового стажу періоду протягом якого особа перебувала на обліку у контролюючому органі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині та відсутність підстав для їх задоволення.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального трудового стажу та до стажу роботи за Списком №2 періодів з 01.09.1983 по 20.05.1987, з 22.07.1987 по 03.07.1991, з 17.07.1991 по 24.01.1992, з 14.02.1992 по 08.06.1993, з 12.07.1993 по 04.04.1995, з 04.09.1995 по 04.11.1996, з 03.11.2003 по 20.02.2006, з 13.06.2006 по 25.01.2007, з 22.03.2007 по 09.04.2012, з 14.05.2012 по 17.09.2014, з 01.10.2014 по 29.05.2015, з 14.06.2017 по 22.01.2018, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що:

відповідно до записів №4-6 та 9-10 у період з 22.07.1987 по 03.07.1991 та у період з 14.02.1992 по 08.06.1993 позивач працював на Мокрянському кам`яному кар`єрі виробничого об`єднання «Запоріжнерудпром» на посаді помічника машиніста екскаватора гірничого цеху;

відповідно до записів №7-8 у період з 17.07.1991 по 24.01.1992 - працював у Запорізькому виробничому об`єднанні «Абразивний комбінат» (надалі перейменовано на ПАТ «Запорізький абразивний комбінат») на посаді кочегара-випалювача в тунельних печах формовочно-термічного цеху;

відповідно до записів №11-12 у період з 12.07.1993 по 12.12.1993 - працював на Запорізькому гідролізно-дріжджовому заводі (надалі перейменовано на завод «Запоріжбіомед») на посаді кислотника гідролізно-дріжджового цеху;

відповідно до записів №12-15 у період з 13.12.1993 по 04.04.1995 та у період з 04.09.1995 по 04.11.1996 - працював на Запорізькому гідролізно-дріжджовому заводі (надалі перейменовано на завод «Запоріжбіомед») на посаді варильника гідролізпо-дріжджовового (гідролізного) цеху;

відповідно до записів №18-19 у період з 03.11.2003 по 20.02.2006 - працював в гірничому цеху Передаточнінського кар`єру ВАТ «Запоріжнерудпром» (надалі перейменовано в ТОВ «СМАРТ ГРАНІТ») на посаді машиніста екскаватора;

відповідно до записів №20-21 у період з 13.06.2006 по 25.01.2007 - працював у ВАТ «Шархінський кар`єр» на посаді машиніста екскаватора на гірничій ділянці;

відповідно до записів №22-26 у період з 22.03.2007 по 09.04.2012 - працював у ВАТ «Запорізьке кар`єроуправління» на посаді машиніста екскаватора гірничого цеху;

відповідно до записів №27-28 у період з 14.05.2012 по 17.09.2014 працював у ПАТ «Янцівський гранітний кар`єр» на посаді машиніста екскаватора гірничого цеху;

відповідно до записів № 27-28 у період з 01.10.2014 по 29.05.2015 працював у ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді машиніста екскаватора у виробництві чорної металургії у цеху шлакопереробки;

відповідно до записів №29-30 у період з 14.06.2017 по 22.01.2018 працював у ТОВ «Мокрянський кам`яний кар`єр № 3» на посаді машиніста екскаватора гірничого цеху.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що зі спірних періодів з 01.09.1983 по 20.05.1987, з 22.07.1987 по 03.07.1991, з 17.07.1991 по 24.01.1992, з 14.02.1992 по 08.06.1993, з 12.07.1993 по 04.04.1995, з 04.09.1995 по 04.11.1996, з 03.11.2003 по 20.02.2006, з 13.06.2006 по 25.01.2007, з 22.03.2007 по 09.04.2012, з 14.05.2012 по 17.09.2014, з 01.10.2014 по 29.05.2015, з 14.06.2017 по 22.01.2018, до загального страхового стажу позивача не зараховано лише період з 01.09.1983 по 19.01.1984.

Інші періоди зараховані до загального страхового стажу (а.с.80), а відповідно у суду відсутні правові підстави для повторного зобов`язання відповідача зарахувати такі періоди до загального страхового стажу.

Стосовно періоду з 01.09.1983 по 19.01.1984, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, відповідно до першого запису у трудовій книжці позивача, позивач у період з 01.09.1983 по 19.06.1984 навчався у МПТУ 29 міста Запоріжжя на машиніста екскаватора.

Суд звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що запис про навчання не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, разом з тим, не зазначає яким саме вимогам не відповідає зазначений запис.

Більш того, у трудовій книжці міститься запис про те, що відомості у трудову книжку внесено на підставі атестату №171, який також надавався до органу Пенсійного фонду під час звернення за призначенням пенсії та міститься в матеріалах справи (а.с.17).

При цьому, сумніви відповідача щодо належності зазначеного атестату позивачу та твердження про те, що зазначений факт повинен підтверджуватись в судовому порядку, суд визнає безпідставними, оскільки частина атестату на українській мові дійсно містить описку у по-батькові позивача, а саме зазначено « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 ».

Проте, частина атестату №171, яка заповнена російською мовою таких помилок не містить, та надає у повній мірі встановити кому був виданий відповідний атестат.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до загального трудового стажу періоду з 01.09.1983 по 19.06.1984, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги у відповідній частині.

Щодо зарахування спірних періодів з 01.09.1983 по 20.05.1987, з 22.07.1987 по 03.07.1991, з 17.07.1991 по 24.01.1992, з 14.02.1992 по 08.06.1993, з 12.07.1993 по 04.04.1995, з 04.09.1995 по 04.11.1996, з 03.11.2003 по 20.02.2006, з 13.06.2006 по 25.01.2007, з 22.03.2007 по 09.04.2012, з 14.05.2012 по 17.09.2014, з 01.10.2014 по 29.05.2015, з 14.06.2017 по 22.01.2018 до пільгового стажу, суд зазначає таке.

Так, з матеріалів справи встановлено, що періоди з 17.07.1991 по 24.01.1992, з 22.06.2012 по 17.09.2014, з 01.10.2014 по 29.03.2015, з 01.04.2015 по 28.05.2015, з 14.07.2017 по 22.01.2018, відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №2, а відповідно підстави для зобов`язання відповідача вдруге вчинити ті самі дії відсутні.

Щодо не зарахування періодів роботи позивача з 12.07.1993 по 04.04.1995 та з 04.09.1995 по 04.11.1996 на заводі «Запоріжбіомед», з 14.05.2012 по 21.06.2012 на ПАТ «Янцівський гранітний кар`єр», з 14.06.2017 по 13.07.2017 на ТОВ «Мокрянський кам`яний кар`єр», судом встановлено, що відмова зарахування зазначених періодів до пільгового стажу обґрунтована відсутністю доказів своєчасного проведення атестації робочих місць.

Разом з тим, суд зазначає, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав відмовляти позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи з підстав не проведення своєчасно атестації робочих місць.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача по Списку №2 періоди роботи з 12.07.1993 по 04.04.1995 та з 04.09.1995 по 04.11.1996 на заводі «Запоріжбіомед», з 14.05.2012 по 21.06.2012 на ПАТ «Янцівський гранітний кар`єр», з 14.06.2017 по 13.07.2017 на ТОВ «Мокрянський кам`яний кар`єр».

Стосовно не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 03.11.2003 по 20.02.2006, суд зазначає наступне.

Під час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач надав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.02.2021 №144, яка видана ТОВ «Смарт Граніт».

Відповідно до зазначеної довідки, ОСОБА_1 з 15.09.2004 по 20.02.2006 працював повний робочий день в Передаточнінському кар`єрі ВАТ «Запоріжнерудпром» (на даний час ТОВ «Смарт Граніт») і за зазначений період виконував роботи по навантаженню граніту в автотранспорт в виробництві «Відкриті гірничі роботи», що дає право на призначення пільгової пенсії по Списку №2 (а.с.34 зворот).

Суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій бо їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача за період з 15.09.2004 по 20.02.2006 не містить відомостей, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах.

Так, пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, визначено, що якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Отже, оскільки трудова книжка позивача не містить необхідних записів, які визначають право на пільгову пенсію у період роботи в Передаточнінському кар`єрі ВАТ «Запоріжнерудпром», то для врахування зазначеного трудового стажу до пільгового необхідно подати довідку.

Позивачем було надано до відповідача довідку від 17.02.2021 №144, в якій зазначено про пільговий характер робіт позивача на підприємстві у період з 15.09.2004 по 20.02.2006, а відповідно зазначений період повинен бути зарахований до пільгового стажу позивача по Списку №1.

Період з 03.11.2003 по 14.09.2004 пільговому обчисленню не підлягає, оскільки не підтверджується довідкою підприємства.

Стосовно посилань відповідача на те, що у довідці ТОВ «Смарт Граніт» не вірно зазначено посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, яка втратила з 16.01.2003, то зазначена обставина не є достатньою підставою для відмови у зарахуванні періоди роботи до складу пільгового стажу.

Суд зазначає, що як постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 так і прийнята після неї постанова Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, передбачала пільгове забезпечення за посадою, яку позивач займав в Передаточнінському кар`єрі ВАТ «Запоріжнерудпром».

Також, відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження того, що позивача належним чином було повідомлено про наявність недоліків у довідці та про необхідність їх усунення у тримісячний строк.

За таких самих обставин, суд вважає, що позивач має право і на зарахування до пільгового стажу періодів роботи ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» у період з 22.03.2007 по 09.04.2012.

Позивачем під час звернення до відповідача було надано уточнюючу довідку, накази/розпорядження про прийняття на роботу, накази про затвердження результатів атестації та робочих місць по яких працівники мають право на пільгову пенсію.

Суд зазначає, що наявність окремих недоліків у поданих документах не може бути правомірною підставою для відмови у наданні пенсійного забезпечення. Тим більше, що відповідач не був позбавлений можливості перевірити правомірність та підстави видачі ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» позивачу довідки про пільгових характер роботи.

Щодо неврахування до пільгового стажу періоду роботи з 13.06.2006 по 25.01.2007, на підставі довідок виданих АО «Шархінський кар`єр», які видані на тимчасово окупованій території України.

Суд зазначає, що під час звернення за призначенням пенсії позивачем було надано до територіального органу Пенсійного фонду довідку АО «Шархінський кар`єр» від 17.02.2021 №64, відповідно до якої позивач працював з 13.06.2006 по 25.01.2007 на посаді, яка дає право на призначення пільгової пенсії за Списком №2 (а.с.39).

При цьому, зазначена довідка видана на території Автономної Республіки Крим, яка на даний час є окупованою територією.

Суд зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Подібний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 (адміністративне провадження №К/9901/2387/17).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 13.06.2006 по 25.01.2007 АО «Шархінський кар`єр», а відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно зарахування періоду з 20.01.1984 по 26.04.1984, з 22.07.1987 по 03.07.1991 та з 14.02.1992 по 08.06.1993 у ВО «Запоріжнерудпром» Мокрянський кам`яний кар`єр, суд зазначає таке.

Так, відповідно до трудової книжки встановлено, що позивач протягом спірного періоду працював у ВО «Запоріжнерудпром» Мокрянський кам`яний кар`єр, при цьому, трудова книжка не містить запису, який свідчить про пільговий характер роботи позивача на даному підприємстві.

За таких обставин, позивач повинен був надати уточнюючу довідку про пільговий характер роботи, проте такої довідки не надав.

В свою чергу, за архівною довідкою виданою Запорізькою міською радою від 16.02.2021 №04-23/121 не підтверджується саме пільговий характер праці, не міститься відомостей про дні простою підприємства, наявності відпустки без збереження заробітної плати, тощо.

Суд зазначає, що в державі запроваджено особливий механізм підтвердження пільгового стажу у разі ліквідації підприємства на якому працювала особа та відповідно неможливості отримання уточнюючої довідки про пільговий характер робіт.

Так, Постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 №18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, який визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи: для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника (далі Порядок №18-1).

Відповідно до пункту 3 Порядку №18-1, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

Пунктом 11 Порядку №18-1 визначено, що для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються:

документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

трудова книжка;

документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема:

довідка про заробітну плату;

копії документів про проведення атестації робочих місць;

копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач до відповідача з заявою про підтвердження пільгового стажу за період роботи з 20.01.1984 по 26.04.1984, з 22.07.1987 по 03.07.1991 та з 14.02.1992 по 08.06.1993 у ВО «Запоріжнерудпром» Мокрянський кам`яний кар`єр не звертався, рішення про відмову у зарахуванні зазначеного періоду не приймалось, а відповідно позовні вимоги про зарахування зазначеного періоду до пільгового в судовому порядку є передчасними.

Так саме є передчасними позовні вимоги про зарахування до пільгового стажу періоду навчання та служби у лавах Радянської Армії, оскільки такі повинні бути зараховані до пільгового стажу після вирішення питання про зарахування періодів роботи у ВО «Запоріжнерудпром» Мокрянський кам`яний кар`єр, оскільки саме роботи у ВО «Запоріжнерудпром» Мокрянський кам`яний кар`єр межує із призовом на військову службу та прийняття на роботу після навчання.

Також, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, оскільки такі вимоги є передчасними до проведення перерахунку стажу як загального так і пільгового.

За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною ч.2 ст.77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та в зарахуванні періодів роботи до загального трудового стажу і до пільгового стажу за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період з 01.09.1983 по 19.01.1984, до пільгового стажу по Списку №2 період з 12.07.1993 по 04.04.1995, з 04.09.1995 по 04.11.1996, з 15.09.2004 по 20.02.2006, з 13.06.2006 по 25.01.2007, з 22.03.2007 по 09.04.2012, з 14.05.2012 по 21.06.2012, з 14.06.2017 по 13.07.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду по даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова