Справа № 480/1630/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2021 р. Справа № 480/1630/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просила:
1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Сумській області від 29.12.2020, яке викладено у листі №7932-9755/Г-02/8-1800/20 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 щодо відмови у зарахуванні роботи з 20.05.2005 до 07.09.2014 лікарем-отоларингологом на 0,5 ставки за сумісництвом у Конотопській центральній районній лікарні до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення;
2) зобов`язати ГУ ПФУ у Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Свої вимоги мотивувала тим, що звернулася до відповідача із заявою про виплату відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, однак відповідач відмовив з огляду на те, що на момент виходу на пенсію позивач працювала лікарем-отоларингологом за сумісництвом, що є роботою не за основним місцем роботи, а тому періоди цієї роботи не входять до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. З таким рішенням відповідача не погоджується, оскільки ні вимоги п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, ні норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», ні Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати", затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 №1191 та Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсії за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не містять жодних застережень щодо неврахування до спеціального стажу медичних працівників роботи у медичних закладах на посадах за сумісництвом.
Відтак, вважає, що робота на посаді лікаря-отоларинголога на 0,5 ставки за сумісництвом у Конотопській центральній районній лікарці з 20.05.2005 по 07.09.2014 (9 років 3 місяців 27 днів) підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Ухвалою суду від 03.03.2021 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відзиву на позовну заяву представником відповідача надано суду не було.
Разом з тим, ухвалами суду від 09.04.2021 та від 11.06.2021 у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі, що на виконання вимог суду були надані.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (ч.3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно записів її трудової книжки (а.с.13-18, 57-62) працювала в:
1) Застанівська центральна районна лікарня Чернівецької області (записи №№8, 9):
- 17.08.1982 зарахована на посаду лікаря-інтерна (наказ №64/§22 від 16.08.1982);
- 01.08.1983 звільнена від займаної посади лікаря-інтерна у зв`язку з закінченням інтернатури (наказ №59/§ 66 від 01.08.1983);
2) Лепельська центральна лікарня Вітебської області БРСР (записи №№10-13):
- 26.09.1983 прийнята на посаду 0,5 ставки лікаря Заслонівської сільської амбулаторії (наказ №110 від 03.10.1983);
- 21.11.1983 переведена на посаду дільничного педіатра поліклініки центральної районної лікарні (наказ № 128 від 15.11.1983);
- 02.01.1984 переведена на посаду лікаря педіатра стаціонару центральної районної лікарні (наказ №22 від 31.01.1984);
- 17.09.1984 звільнена по ст. 31 КЗОТ БРСР за власним бажанням у зв`язку переводом чоловіка військовослужбовця на нове місце служби (наказ №179 від 14.09.1984);
- 19.09.1984 прийнята на посаду завідуючої фізіотерапевтичним відділенням (наказ №243 від 19.09.1984);
- 01.11.1985 звільнена по ст. 31 КЗОТ БРСР у зв`язку переводом чоловіка військовослужбовця на нове місце служби (наказ №275 від 31.10.1985);
4) Лепельська центральна районна лікарня Вітебської області БРСР (записи №№16-19):
- 01.11.1985 прийнята на посаду дільничного лікаря педіатра поліклініки (наказ №182 від 30.10.1985);
- 02.01.1989 дозволено сумісництво 0,5 ставки лікаря педіатра з обслуговування дошкільних установ (наказ №1б/к/§3 від 03.01.1989);
- 27.12.1989 звільнена від сумісництва 0,5 ставки лікаря педіатра з обслуговування дошкільних установ (наказ №323к//§6 від 22.12.1989);
- 27.12.1989 звільнена за власним бажанням у зв`язку переводом чоловіка військовослужбовця на нове місце служби (наказ №324к /§7 від 27.12.1989);
5) Конотопська центральна районна лікарня Сумської області (записи №№20-26):
- 01.02.1990 прийнята на посаду дільничного педіатра (наказ №17 від 01.02.1990);
- 16.10.1992 переведена лікарем отоларингологом (наказ № 168 від 16.10.1992);
- 19.05.2005 звільнена у зв`язку з обранням на виборну посаду (Профспілка працівників охорони здоров`я України) (наказ №60 від 19.05.2005);
- 20.05.2005 прийнята лікарем отоларингологом на 0,5 ставки за сумісництвом (наказ №61 від 20.05.2005);
- 01.01.2014 назву Конотопська центральна районна лікарня змінено на Комунальній заклад «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова» (наказ №865 від 31.12.2013);
- 13.02.2017 переведена на 0,5 ставки лікарем отоларингологом за сумісництвом поліклініки для обслуговування дорослого населення (наказ №24-к від 13.02.2017);
При цьому, згідно запису №23 20.05.2005 позивач прийнята у зв`язку з обрання на виборну посаду голови Конотопської районної профспілкової організації працівників охорони здоров`я (наказ №2 від 19.05.2005).
Позивачу призначена пенсія за віком з 07.09.2014 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058), що вбачається з копії протоколу про призначення пенсії (а.с.63) та копії пенсійного посвідчення (а.с.24).
Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова» від 19.02.2021 №759 позивач працює на передбаченій штатним розписом комунального некомерційного підприємства «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова» лікарем-отоларингологом поліклініки для обслуговування дорослого населення на 0,5ст. з 20.05.2005 (а.с.35).
Як вбачається 25.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення їй одноразової грошової допомоги як працівнику установ охорони здоров`я.
Однак, відповідач листом рішенням, викладеним у формі листа від 29.12.2020 за №7932-9755/Г-02/8-1800/20 (а.с.11), з посиланням на п.7-1 розділу 15 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 №1191 (далі Порядок №1191), вказав, що враховуючи дату народження позивача, 06.03.1958, право на пенсію за віком ОСОБА_1 набула у віці 56 років 06 місяців, тобто, 07.09.2014.
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 з 20.05.2005 працює у Конотопській центральній районній лікарні (з 04.12.2018 - комунальне некомерційне підприємство Конотопської міської ради Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка Михайла Давидова) на посаді лікаря-отоларинголога за сумісництвом, тому підстави для зарахування цього періоду до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відсутні. Таким чином, оскільки на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, та не має 30 років роботи на таких посадах, то підстави для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій при призначенні пенсії за віком відсутні.
Окремого рішення за результатами розгляду поданої позивачем заяви, як вбачається з наданої відповіді відповідача, прийнято не було.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа набуває права на отримання грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, у випадку якщо вона:
1) досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV;
2) на момент досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
3) на момент досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мала страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
4) не отримувала раніше будь-яку пенсію.
При цьому для отримання вказаної грошової допомоги необхідне одночасне дотримання всіх вищезазначених умов.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право на призначення пенсії за віком, та така пенсія їй була призначена з 07.09.2014.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.
Відповідно пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік №909).
Згідно з пунктом 4 Порядку №1191, страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
При цьому, згідно з Переліком №909 до посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах на таких посадах: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)
Пунктом 2 примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.
Відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, зазначив, що до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 не враховано період з 20.05.2005 на посаді лікаря-отоларинголога за сумісництвом. А враховуючи, що позивач, починаючи з 2005р. працювала за сумісництвом, та на момент досягнення пенсійного віку (07.09.2014), у неї був відсутній необхідний стаж 30 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення» (а.с.11).
Дійсно, судом згідно записів трудової книжки, а також згідно довідки комунального некомерційного підприємства Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова від 19.02.2021 №759 встановлено, що позивач, у тому числі з 20.05.2005 працювала на передбаченій штатним розписом комунального некомерційного підприємства Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова (з 04.12.2018 - комунальне некомерційне підприємство Конотопської міської ради Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка Михайла Давидова відповідно до рішення28 сесії 7 скликання Конотопської міської ради від 27.09.2018) лікарем-отоларингологом поліклініки для обслуговування дорослого населення на 0,5ст. (а.с.13-18, 35, 57-62).
Водночас, за приписами ст.2 Закону №1788-ХІІ пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.
Статтею 3 цього Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно- правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно зі ст.56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Однак, ні вимоги п.7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV, ні норми Закону Про пенсійне забезпечення, ні Порядок №1191 та Переліку №909, ні в інших нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо призначення пенсії за вислугу років медичним працівникам виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, що в даному випадку підтверджується записами трудової книжки.
Крім цього, жоден нормативно-правовий акт, який входить до діючого законодавства України, не містить прямої заборони зараховувати до стажу роботи, який дає право на отримання пенсії за вислугу років медичним працівникам, роботу за сумісництвом.
Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018 №456/1310/17, від 21.10.2019 №295/8391/15-а.
Відтак, доводи відповідача, викладені у листі від 29.12.2020, як основна підстава для відмови у призначенні грошової допомоги, суд не приймає до уваги.
При цьому, судом встановлено, що з урахуванням періоду роботи позивача з 20.05.2005 по 07.09.2014 за сумісництвом на посаді лікаря-отоларинголога в Конотопській центральній районній лікарні (з 04.12.2018 - комунальне некомерційне підприємство Конотопської міської ради Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка Михайла Давидова відповідно до рішення28 сесії 7 скликання Конотопської міської ради від 27.09.2018), загальний пільговий стаж роботи позивача для призначення пенсії за вислугу років (на посадах лікаря у лікарняних закладах), яка входить до переліку посад, які передбачені Переліком №909, складає понад 30 років, що дає їй право на одержання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, враховуючи, що період роботи позивача з 20.05.2005 по 07.09.2014 на посаді лікаря-отоларинголога в Конотопській центральній районній лікарні (з 04.12.2018 - комунальне некомерційне підприємство Конотопської міської ради Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка Михайла Давидова відповідно до рішення 28 сесії 7 скликання Конотопської міської ради від 27.09.2018) має зараховуватись до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років ОСОБА_1 , позивач, яка на момент досягнення пенсійного віку (07.09.2014) мала більше 30 років спеціального стажу, а тому і мала право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії позивачу, у зв`язку з чим рішення ГУ ПФУ в Сумській області, викладене у листі від 29.12.2020 за №7932-9755/Г-02/8-1800/20 про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вбачає необхідним визнати протиправним та скасувати таке рішення, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій позивача станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 908,00грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції від 22.02.2021 (а.с.10).
В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про звернення рішення до негайного виконання, оскільки за нормами п.1. ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Враховуючи, що за рішенням суду не вирішувалось питання про стягнення конкретно визначеного розміру грошової допомоги, а лише вирішувалось питання щодо зобов`язання вчинити відповідача дії по здійсненні нарахування та виплати такої допомоги, така заява позивача не підлягає задоволенню за безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 29.12.2020, викладене у листі від 29.12.2020 №7932-9755/Г-02/8-1800/20 про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00коп.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звернення рішення до негайного виконання відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29.07.2021.

Суддя І.Г. Шевченко