Справа № 360/2192/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2192/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом адвоката Заброднього Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Заброднього Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 18.03.2021 № 1964/2020 «Про відмову в перерахунку пенсії» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2021 № 1964 про перерахунок пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з жовтня 2020 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності.

12.03.2021 відповідачем отримана заява позивача від 12.03.2021 № 1964 щодо перерахунку пенсії, до якої були додані, зокрема наступні документи: - історична довідка № 237; - архівна довідка від 28.12.2020 № 931-2020/с; - архівна довідка від 28.12.2020 № 932-2020/с.

Відповідачем було відмовлено у перерахунку пенсії позивачу (рішення про відмову в перерахунку пенсії від 18.03.2021 № 1964/2021). Відмова вмотивована тим, що довідки, надані позивачем для перерахунку пенсії, видані Державним архівом Республіки Крим, який знаходиться на тимчасово окупованій території, що відповідно до положень частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зумовлює їх недійсність.

Позивач вважає, що таке рішення відповідача не відповідає нормам чинного законодавства, є протиправним та порушує конституційне її право на соціальний захист (отримання пенсії).

Ухвалою суду від 27.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 28-29).

Ухвалою суду від 30.06.2021 замінено відповідача у справі на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 62-63).

Ухвалою суду від 08.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 74).

17.05.2021 від Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 33-34), в якому позивач зазначив, що у трудовій книжці ОСОБА_1 запис 7 про звільнення 26.03.1992 завірений печаткою підприємства, відтиск якої є нечітким та не дає можливості ідентифікувати підприємство, яке її ставило, внаслідок чого до загального стажу ОСОБА_1 не враховано період з 24.12.1984 по 26.03.1992.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 ОСОБА_1 надала архівні довідки від 28.12.2020 № 932-2020/с та № 931-2020/с про підтвердження страхового стажу за 1984-1992 роки та розмір заробітної плати, які видані державною казенною установою республіки Крим «Державний архів республіки Крим з особового складу», однак відповідач вважає, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З приводу надання ОСОБА_1 архівної довідки від 28.12.2020 № 931-2020/с про заробітну плату за 1984-1992 роки, яка видана державною казенною установою республіки Крим «Державний архів республіки Крим з особового складу», управління зазначає, що обов`язковою умовою для перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період по 30.06.2000 є наявність первинних документів, які підтверджують нараховані суми заробітної плати, які не були додані ОСОБА_1 до заяви від 12.03.2021. Відсутність первинних документів, на підставі яких видається довідка про заробітну плату, не надає право для врахування довідки при проведенні перерахунку пенсії.

Тому підстави для проведення перерахунку пенсії за відомостями архівної довідки від 28.12.2020 № 931-2020/с про заробітну плату за 1984-1992 роки в управління відсутні.

24.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 52-53).

08.07.2021 від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшли пояснення у справі (а.с. 68).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Желєзнодорожним РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 885185 від 15.09.2020 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності (а.с. 23).

Рішенням від 01.10.2020 УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначило ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 15.09.2020, страховий стаж складає 25 років 10 місяців 15 днів (а.с. 39).

12.03.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою та пакетом документів за перерахунком пенсії (а.с.7).

Під час звернення за перерахунком пенсії позивач надала історичну довідку № 237 та архівні довідки від 28.12.2020 № 931-2020/с та № 932-2020/с, видані державною казенною установою республіки Крим «Державний архів республіки Крим з особового складу» (14-19).

Відповідно до архівної довідки від 28.12.2020 № 932-2020/с ОСОБА_1 у період з 24.12.1984 по 26.03.1992 працювала на Державному підприємстві Українському державному інституту по проектуванню садів та виноградників «Укргіпросад».

В архівній довідці від 28.12.2020 № 931-2020/с зазначається, що в архівних фондах Державної казенної установи республіки Крим «Державний архів республіки Крим з особового складу Державного підприємства Український державний інститут по проектуванню садів та виноградників «Укргіпросад» Міністерства сільського господарства Республіки Крим у відомостях по заробітній платі за грудень 1984 року березень 1992 року наявні відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 .

Зазначені довідки від 28.12.2020 підписані заступником директора архіву В.Н. Федотовою та скріплена печаткою установи.

Рішенням відповідача від 18.03.2021 № 1964/2021 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно. Прийняте рішення обґрунтовано тим, що при призначенні пенсії період з 24.12.1984 по 26.03.1992 не враховано до загального стажу у зв`язку з неможливістю встановити назву підприємства, при звільненні печатка нерозбірлива. Довідки про підтвердження трудового стажу та заробітної плати, які надала ОСОБА_1 для перерахунку пенсії видані Державним архівом Республіки Крим, знаходиться на тимчасово окупованій території.

Також судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 03.08.1983, містить записи про трудову діяльність у спірний період (а.с. 9-13):

- 24.12.1984 прийнята на посаду старшого техніка відділу механізації проектних робіт та випуску проектів (запис № 4, наказ № 180-Л від 21.12.1984);

- 27.12.1988 за результатами позачергової атестації відповідно до постанови РМ СРСР № 115 від 17.09.1986 присвоєна кваліфікація техніка І категорії (запис № 5, наказ № 238 від 27.12.1988);

- 01.02.1989 відповідно до штатного розпису призначена на посаду техніка І категорії відділу механізації проектних робіт та випуску проектів (запис № 6, наказ № 30 від 09.02.1989);

- 26.03.1992 звільнена за скороченням чисельності п.1 ст.40 КЗпП України (запис № 7, наказ № 66-Л від 26.03.1992).

Таким чином, записи трудової книжки позивача не містять визначення назви підприємства, на якому працювала позивач в період часу з 24.12.1984 по 26.03.1992, відтіск печатки, якою завірений запис про звільнення позивача, також нерозбірливий.

Отже, спірними питаннями цієї справи є саме наявність підстав для зарахування до загального стажу позивача періоду її роботи з 24.12.1984 по 26.03.1992, з урахуванням тих обставин, що з трудової книжки неможливо встановити назву підприємства.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV, Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджена постановою Держпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У спірному періоді порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162), та Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У пункті 2.11 Інструкції № 162 вказано, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених даних.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), визначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 2.10 розділу ІІ Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив.

Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (абзац шостий пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (абзац другий пункту 4.9 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

З аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Інші документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами потребуються виключено у випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній.

Як встановлено судом з рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 1964/2021 від 18 березня2021 року, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки період її роботи згідно з трудовою книжкою не зарахований до страхового стажу позивача у зв`язку з неможливістю встановити назву підприємства, при звільненні печатка не розбірлива.

Суд акцентує увагу на тому, що записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи переведення на іншу посаду, номери наказів та їх дати, посади на яких працював позивач та відбиток печаток підприємств при прийнятті та звільнення з роботи.

Проте, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності, а загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (неможливо встановити назву підприємства, при звільненні печатка не розбірлива).

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 21 лютого 2018 року № 687/975/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо посилань відповідача на неможливість врахування наданих позивачем уточнюючих довідок через те, що вони видані підприємствами на тамчасово окупованій території, суд дійшов таких висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинилася в ситуації, що відповідно позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" ( Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Згідно з частиною 2 та частиною 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки уточнюючих довідок, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також зазначає, що чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України. Крім того, положенням частини 3 статті 44 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду по справі № 175/4336/16-а від 28 серпня 2018 року та по справі № 172/718/17 від 27 лютого 2018 року.

Тому, з урахуванням зазначених обставин та практики Верховного Суду в аналогічних спорах, суд вважає за необхідне прийняти як належні докази у спрві історичну довідку № 237 та архівні довідки від 28.12.2020 № 931-2020/с та № 932-2020/с, видані державною казенною установою республіки Крим «Державний архів республіки Крим з особового складу», що надані на підтвердження трудового стажу та розміру заробітної плати в період роботи позивача з 24.12.1984 по 26.03.1992.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують політичний лад, в якому існують установи, що видали такі документи.

Відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином суд дійшов висновку про протиправність висновків оскарженого рішення про не зарахування певного періоду роботи позивача до страхового стажу через такі недоліки записів трудової книжки, тому оскаржене рішення відповідача про відмову позивачу в перерахунку пенсії підлягає скасуванню.

Отже, належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання відповідача зарахувати спірний період роботи з 24.12.1984 по 26.03.1992 до загального страхового стажу позивача та здійснити перерахунок пенсії за заявою від 12.03.2021, з урахуванням уточнюючих довідок від 28.12.2020 № 931-2020/с та № 932-2020/с та історичної довідки № 237.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням іншого способу захисту прав позивача відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України. Для повного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсію, що відповідає вимогам ч.2 ст.9 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 27.05.2021 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 908 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Зважаючи, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Заброднього Євгена Олександровича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код за , місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 18.03.2021 № 1964/2020 «Про відмову в перерахунку пенсії» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період її роботи з 24.12.1984 по 26.03.1992 та здійснити перерахунок пенсії за заявою від 12.03.2021, з урахуванням уточнюючих довідок від 28.12.2020 № 931-2020/с та № 932-2020/с та історичної довідки № 237.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23 липня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян