Справа № 120/2683/21-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/2683/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

30 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі військова частина НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 18.08.2017 р., враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу січень 2008 р.;

- зобов`язати здійснити нарахуваня та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 18.08.2017 р., враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу січень 2008 р.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення остаточного розрахунку у день виключення зі списків особового складу військової частини, а саме щодо не включення щомісячної додаткової грошової винарогоди у розмірі 60% грошового забезпечення що передбачена постановою КМУ від 22 .09.2009 р. до складу грошового забезпечення з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби;

- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою КМУ від 22.09.2009 р., із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та у серпні 2017 року його виключено із списків особового складу. Однак, при звільненні йому не виплачено індексацію, що є підставою для нарахування середнього заробітку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року ОСОБА_1 повернуто позовну заяву в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення остаточного розрахунку у день виключення зі списків особового складу військової частини, а саме щодо не включення щомісячної додаткової грошової винарогоди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою КМУ від 22 .09.2009 р. до складу грошового забезпечення з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби;

- зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою КМУ від 22.09.2009 р., із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 р. по 18.08.2017 р.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 р. по 18.08.2017 р.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що висновок суду першої інстанції, щодо визначення базового місяця при обрахуванні індексації, є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що позовна вимога про врахування базового місяць з моменту підвищення посадового окладу, а саме - січень 2008 року, підлягає задоволенню.

На адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзиві від відповідача, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_2 №158 від 18.08.2017 р. ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини.

Однак, при звільненні не виплачено індексацію.

01.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до командування військової частини НОМЕР_1 , в якій, серед іншого, просив нарахувати та виплатити індексацію, однак відповідні нарахування не здійснено.

Не погоджуючись із такими діями, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що має місце бездіяльність щодо не нарахування та невиплати індексації, яка є протиправною, відповідно, наявні підстави для її нарахування та виплати за цей період. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо встановлення базовим місяцем січень 2008 року суд першої інстанції дійшов висновку, що повноваження як відносно обрахунку індексації так і щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця "січень 2008 року", на час звернення - відсутні.

Колегія суддів зауважує, що з апеляційної скарги слідує, що апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовної вимоги в частині врахування базового місяця з моменту підвищення посадового окладу, а саме січня 2008 року, водночас в іншій частині рішення ніким не оскаржується.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо відмови в задоволенні позовної вимоги в частині врахування базового місяця з моменту підвищення посадового окладу, а саме - січня 2008 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 цього Закону передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Згідно з абз.1 пункту 1-1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Відповідно до абзаців 4, 5 пункту 1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до положень пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Отже, у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення береться за 1 або 100 %, тобто місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати (у базовому місяці враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру) перевищить суму індексації. Починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком розраховується індекс для проведення подальшої індексації.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу та який виплачував йому грошове забезпечення. І саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з визначенням відповідного базового місяця для такого обрахунку.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

В силу вищезазначеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обрахунок індексації, в тому числі і визначення базового місяця для такого обрахунку, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, відповідно до повноважень покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця "січень 2008 року", на час звернення - відсутні.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.

Щодо доводів апелянта про те, що у своїй відмові за вих. №350/118895/пс від 17.03.2021 року відповідач зазначає, що базовий місяць слід обчислювати з січня 2016 року, то суд апеляційної інстанції проаналізувавши вищезазначену відповідь зауважує, що Військовою частиною зазначено порядок щодо визначення базового місяця, однак таке визначення порядку застосування базового місяця не може бути розцінено колегією суддів, як відмову у встановленні базового місяця саме "січень 2008 року".

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Сапальова Т.В.