Справа № 420/7412/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7412/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Міністерства Внутрішніх Справ України в частині не виплати 154 000 (сто п`ятдесят чотири тисячі сто грн. 00 коп.) грн. в зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності протиправною;

- зобов`язати Міністерство Внутрішніх Справ України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, а саме 154 000 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят чотири тисячі сто грн. 00 коп.);

- стягнути завдану гр. ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну органами державної влади в розмірі 200 000 грн. 00 коп. (двісті тисяч грн. 00 коп.).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив службу в органах внутрішніх справ з 1994 по 2010 роки. 10.06.2014 року наказом ГУМВС України в Київській області за № 451 о/с, нині Головне управління Національної поліції в Київській області був призначений для проходження служби в органах ГУ МВС України на особливий період терміном один рік в підрозділ спеціального призначення «Миротворець» МВС України. В свою чергу, під час проходження служби в органах внутрішніх справ позивач отримав ІІІ групу інвалідності. Між тим, 2017 році позивач після тривалого лікування, яке пов`язане з наслідками проходження служби та захисту цілісності території України в Луганській та Донецькій (АТО) областях переніс операцію та після чого отримав ІІ групу інвалідності та втрату працездатності. У зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності він звернувся до ГУМВС України в Київській області із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, до якої додав відповідні документи. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року справа № 420/889/20 зокрема зобов`язано Головне Управління Національної Поліції у Київській області підготувати та направити до Міністерства Внутрішніх справ України висновок щодо призначення грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності. В свою чергу, МВС України листом від 02.03.2021 року №8335/15-2021 матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги повернуті без прийняття рішення, як такі що не відповідають вимогам законодавства. Позивач вважає, що МВС України протиправно не виплачено грошову допомогу останньому у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності.

11.05.2021 року ухвалою суду адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

21.05.2021 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.05.2021 року позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

12.07.2021 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечував проти позову, просив у задоволенні заявлених вимог відмовити з огляду того, що матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги повернуті без прийняття рішення, тобто не були розглянуті, у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Крім того, відповідач зазначив, що виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

06.07.2021 року позивачем надано відповідь на відзив відповідача, у якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

З 1994 року по 2010 рік працював в органах Міністерства Внутрішніх справ України - патрульній службі МВС України, спеціальне звання - старший прапорщик.

10.06.2014 року Наказом ГУ МВС України в Київській обл. за №451 о/с, нині Головне управління Національної поліції в Київській обл. МВС України, був призначений для проходження служби в органах ГУ МВС України на особливій період терміном на один рік в підрозділ спеціального призначення «Миротворець» МВС України.

25.11.2014 року Висновком службового розслідування ГУ МВС України у Київській області було встановлено факт отримання тілесних ушкоджень ст. прапорщиком ОСОБА_1 в зоні АТО м. Іловайськ Донецької обл. при здійсненні службових обов`язків.

09.12.2014 року за №3/265 ГУ МВС України ст. прапорщику ОСОБА_1 була надана довідка про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, що є підставою для отримання статусу учасника бойових дій.

30.03.2015 року комісія МСЕК підтвердила ступінь захворювання та втрати працездатності ОСОБА_1 з наданням йому ступінь інвалідності - 3 група, що підтверджується Довідкою від 30.03.2015 року Серія: 10 ААА за №125606 та Довідкою МСЕК від 30.03.2015 року Серія: 10 ААВ № 753791.

Після звільнення в запас, ОСОБА_1 звернувся до Головного Управління Національної поліції в Київській обл., МВС України, та Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Київській обл. з заявою про виплату одноразової грошової допомоги яка передбачена Законами України.

Після відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси.

21.04.2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у справі № 521/118/16 зокрема зобов`язав Міністерство Внутрішніх Справ України призначити та Головне Управління Національної поліції у Київській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в зв`язку з інвалідністю.

26.12.2016 року згідно Постанови КМ України від 21 жовтня 2015 року № 850, виплатили гр.. ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 170000,00 грн.

У 2017 році ОСОБА_1 , після тривалого лікування, яке пов`язане з наслідками проходження служби та захисту цілісності території України в Луганській та Донецькій (АТО) областях переніс операцію. Після чого отримав вищу ступінь інвалідності та втратив працездатність.

30.05.2017 року відповідно до висновку МСЕК, довідка Серія: 12 ААА, за № 305416 ОСОБА_1 було встановлено нову групу інвалідності, а саме 2 (друга ) безтерміново.

10.05.2018 року гр. ОСОБА_1 звернувся з заявою до Головного Управління Національної Поліції України в Київській області, Ліквідаційної комісія Головного Управління МВС України в Київській області про направлення до МВС України , зазначених документів на виплату йому грошової допомоги у зв`язку з настанням другої інвалідності яка настала в період з 30.03.2015 року по 30.05.2017 року, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків та захистом цілісності території України АТО з урахуванням раніше виплаченої суми.

В свою чергу, Головним Управлінням Національної Поліції України в Київській області відмовлено ОСОБА_1 у виплаті йому грошової допомоги.

12.06.2020 Одеський окружний адміністративний суд по справі № 420/889/20 зобов`язав ГУ НП у Київській області підготувати та направити до МВС України висновок щодо призначення грошової допомоги позивачу із встановленням вищої групи інвалідності, відповідно до МСЕК від 30.05.2017 з урахуванням раніше виплаченої суми.

02.03.2021 року МВС України листом №8335/15-2021 матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги повернуті без прийняття рішення, як такі що не відповідають вимогам законодавства.

Правові засади організації та діяльності міліції України, а також порядок проходження служби в міліції визначав Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ), який втратив чинність з 07 листопада 2015 року на підставі Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (далі по тексту - Закон України від 02 липня 2015 року №580-VІІІ).

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ).

Частиною 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання приписів статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21 жовтня 2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі по тексту - Порядок №850).

Відповідно до пункту 1 Порядку №850 цей порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (підпункт 2 пункту 3 Порядку №850).

Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (пункти 9, 10 Порядку №850).

Отже, Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

Проте, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ.

Тобто, аналіз наведених вище норм чинного законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ, а обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Проте, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, Міністерство внутрішніх справ України в порушення пункту 9 Порядку №850 за наслідками розгляду документів позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги із встановленням вищої групи інвалідності відповідно до МСЕК від 30.05.2017 року відповідного рішення про виплату коштів або ж про відмову у виплаті коштів не приймало, а повернуло документи листом від 02.03.2021 року №8335/15-2020 до ГУНП в Київській області, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Отже, відповідач всупереч вимогам пункту 9 Порядку №850 не розглянуло по суті матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу згідно з Порядком №850, повернуло їх та відповідно не прийняло жодного з зазначених вище рішень, чим, на думку суду, вчинило протиправну бездіяльність.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що Порядком №850 не передбачено право МВС України повертати документи без прийняття рішення.

Таким чином, суд вважає, протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги із встановленням вищої групи інвалідності.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження Міністерства внутрішніх справ України в тій частині, що прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не відноситься до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив службу та був звільнений саме з органів внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року по справі №822/1579/17, від 13 лютого 2018 року по справі №808/1866/16, від 13 лютого 2018 року по справі №806/845/16, від 15 травня 2018 року по справі №161/16343/17 та від 19 вересня по справі №750/2250/17.

За таких обставин, оскільки відповідачем відповідне рішення за наслідками розгляду документів позивача прийнято не було, належним способом захисту позивача у даному випадку має бути зобов`язання розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги із встановленням вищої групи інвалідності та прийняти відповідне рішення відповідно до вимог пункту 9 Порядку №850.

Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2014 року (справа № 21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-484а13) сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки відповідач відповідного рішення не приймав, то суд повинен зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивачем зазначено, що невиплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності завдає йому моральну шкоду, яку він оцінює у 200000 грн.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, необхідно обґрунтування позивачем наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань позивачем.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди бездіяльностю відповідача, що була предметом розгляду у даній справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, відтак заявлені позивачем обставини завдання йому моральної шкоди суд вважає не доведеними.

Також суд зазначає, що заявлений розмір моральної шкоди у 200000 грн. не містить обґрунтувань позивача щодо заявленого розміру та доказів, якими такі обґрунтування підтверджується, в зв`язку з чим позовну вимогу про стягнення моральної шкоди суд вважає не обґрунтованою.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м.Київ, вул. Богомольця, 10, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції".

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.