Справа № 640/1795/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1795/20 Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 02.04.2021) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С." про застосування арешту коштів на рахунках платника податків,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Черкаській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С", у якому просило суд:

- застосувати арешт коштів на рахунках ТОВ "С.К.С" (, 02000, м. Київ, Святошинський район, вул. Екскаваторна, 35).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року позов Головного управління ДПС у Черкаській області залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд прешої інстанції прийшов до хибних висновків про відсутність підстав для застосування арешту коштів на рахунках ТОВ "С.К.С" оскільки таке право податкового органу чітко встановлено приписами податкового законодавства в разі недопущення посадових осіб до перевірки.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач щодо задоволення вимог апелянта заперечує.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 31.10.2019 в.о. начальника Головного управління ДПС у Черкаській області видано наказ №1577, яким призначено проведення фактичної перевірки ТОВ "С.К.С" за період з 06.08.2018 по 13.11.2019 з метою дотримання вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за місцем фактичного здійснення діяльності.

Посадовим особам позивача виписані направлення на перевірку від 04.11.2019 № 73, від 04.11.2019 № 74, від 04.11.2019 № 75 та останніми здійснено вихід на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С", де пред`явлено уповноваженому представнику відповідача вищевказані направлення та наказ.

Відповідачем відмовлено у допуску уповноважених осіб контролюючого органу до перевірки у зв`язку з тим, що наказ Головного управління ДПС у Черкаській області від 31.10.2019 № 1577 не відповідає вимогам податкового законодавства, про що складено відповідний акт від 05.11.2019.

06.11.2019 рішенням в.о. начальника Головного управління ДПС у Черкаській області від 06.11.2019 №5808/23-00-32-01 о 12:30, на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, застосовано адміністративний арешт майна платника податків ТОВ "С.К.С" (), у зв`язку з відмовою ТОВ "С.К.С" від проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, передбачених підпунктом 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на положення підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, позивач звернувся до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках платника податків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 Податкового кодексу України.

Згідно положень п. 94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно положень п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

- 94.2.1. платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- 94.2.2. фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- 94.2.3. платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

- 94.2.4. відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- 94.2.5. відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

94.2.6. платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- 94.2.7. платник податків не допускає податкового керуючого до складення акту опису майна, яке передається в податкову заставу;

94.2.8. платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення до суду з позовом щодо застосування арешту коштів на рахунках ТОВ "С.К.С" слугував факт відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення у відношенні нього перевірки.

Відповідно п. 94.4 ст. 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Таким чином, положеннями податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

При цьому, не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування.

Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у спірному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме або наявність податкового боргу, у разі якщо у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках товариства, відкритих в банківських установах.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.08.2018 у справі №820/3059/17 (адміністративне провадження №К/9901/46381/18) та у постанові від 13.01.2021 справа № 520/9872/18.

К вбачається з матерів справи та змісту апеляційної скарги, податковим органом не вказується на наявність у відповідача податкового боргу.

Апелянтом вказується, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновки щодо відсутності у податного органу в разі не підтвердження існування податкового органу звертатись до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках, оскільки таму можливість передбачено приписами пп. 20.1.31 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Надаючи оцінку доводам апелянт колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 5 КАС України, встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.33 ПК України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до пп. 20.1.31 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень.

Аналіз викладених вище норм, дає колегії суддів дійти до висновку, що для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках товариства, відкритих в банківських установах.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, матеріали справи не містять посилань щодо наявності податкового боргу у підприємства, відсутності у нього майна та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, а також, зокрема, доказів недопущення відповідачем посадових осіб до обстеження територій та приміщень.

В своїй апеляційній скарзі позивач акцентує на тому, що відповідачем здійснений фактично недопуск до перевірки.

Пунктом 16.1.13 ПК України встановлено, що допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

За висновками рішення Конституційного суду України від 12.06.2012 року № 13-рп/2012 справа № 1-3/2012 згідно п. 3.2 у підпункті 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 Кодексу передбачено, що платник податків зобов`язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених Кодексом.

Згідно з підпунктом 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 Кодексу органи державної податкової служби мають право доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовується для провадження господарської діяльності, та/або є об`єктами оподаткування або використовується для отримання доходів (прибутку) чи пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.

На думку суб`єкта права на конституційне подання, вказані положення Кодексу не відповідають частинам першій, другій статті 30, частині першій статті 124 Конституції України, оскільки проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку допускається не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційний Суд України зазначає, що в оспорюваних положеннях Кодексу йдеться не про проникнення, а про доступ контролюючих органів до обстеження визначених у Кодексі територій, приміщень та обов`язок платника податків допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження відповідних приміщень, територій.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що законодавець розділяє два поняття: допуск до обстеження території та приміщень, оскільки це відбувається під час перевірки, та допуск на перевірку, оскільки здійснюється на початку перевірки.

З огляду на викладене, вимога позивача про застосування арешту коштів на рахунках платника податків відповідача у банках є безпідставною.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних вище обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С." про застосування арешту коштів на рахунках платника податків залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов
(Повний текст постанови складено 27.07.2021 року)