Справа № 150/327/21
Суддя: Кушнір Б. Б.
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 150/327/21
Провадження № 2-а/150/6/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року с.Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Короленко Ю.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Жураківського Ігора Ігоровича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 26.06.2021 інспектором УПП в Івано-Франківській області Жураківським І.І винесено постанову серії ЕАН № 4403096 про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 26.06.2021 позивач, керуючи автомобілем марки Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, рухаючись зі швидкістю 79 км/год, чим порушила п. 12.4 ПДР (порушення швидкісного режиму в населених пунктах дозволяється швидкість не більше 50 км/год), відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, за якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Як підставу для скасування вищезазначеної постанови позивач зазначає, що керуючи автомобілем та рухаючись по дорозі Н-10 133 км, швидкість руху керованого позивачем автомобіля складала близько 50 км/год, була зупинена працівниками УПП в Івано-Франківській області, які повідомили позивача про те, що нею було допущено перевищення швидкості руху транспортного засобу більше як на 20 км/год, чим порушено п. 12.4 ПДРУ, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Фіксація перевищення швидкості руху здійснювалася лазерним вимірювачем «TruCam». Втім, зауважила на тому, що зазначений пристрій утримувався працівником поліції в руках, при тім, що повинен бути розміщений стаціонарно вмонтованим способом. Крім того, вказує на те, що пост поліції стояв на відстані близько сорока метрів від знака населеного пункту, тому залишається невідомим на якому саме відрізку дороги технічний прилад визначив швидкість руху керованого позивачем автомобіля, а саме до знаку населеного пункту чи після нього.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 01.07.2021 року даний адміністративний позов було призначено до розгляду на 09.07.2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, натомість через канцелярію суду подала заяву у якій просить провести судове провадження у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання явку представника не забезпечили, натомість представником відповідачів подано відзив про розгляд даної справи у відсутність сторони відповідача . Також у відзиві на позов представник відповідачів зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просить в позові відмовити, на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови до відзиву долучено пакет документів (фото та відео фіксації , геолокації місця виміру швидкості руху автомобіля під керуванням позивача, а також сертифікатів відповідності вимірювального пристрою TruCam LTI 20/20), які, на думку представника відповідачів, підтверджують законність дій інспектора поліції при винесенні оскаржуваної постанови, зазначивши, що постанова була винесена з дотриманням вимог КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію».

Позивачем через канцелярію суду подано заяву від 29.07.2021 (вх.№1956/21 від 29.07.2021), якою заперечила пояснення представника відповідачів, наданих у відзиві, зазначивши, що підставою позовних вимог є порушення правил вимірювання швидкості руху транспортних засобів, що призвело до похибок у вимірі швидкості руху керованого нею транспортного засобу, а також те, що оскаржувана постанова містить відмінну інформацію про те, на якому саме відрізку дороги було зафіксовано рух транспортного засобу та його швидкість; відсутність доказів про наявність дорожнього знаку, яким би інформувалось про розміщення автоматичної фототехніки чи відеотехніки, тощо.

Згідно ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАН № 4403096 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеною інспектором 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Жураківським І. І., накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 340 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП. Встановлено, що 26.06.2021 10:15год в с.Глибока дорога 10, 133км, водій, керуючи транспортним засобом, перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год., рухався зі швидкістю 79 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР порушення швидкості режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50км/год).

У відповідності до статті 1 КУпАП, його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За частинами 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Конституції).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті на 29 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 «Правил дорожнього руху».

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (п. 12.4. ПДР України).

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідачем на підтвердження законності винесення оскаржуваної постанови надано відзив на позовну заяву, до якої додано роз`яснення від 21.12.2020 №28-10/139, сертифікат відповідності, сертифікат перевірки, фотокартки, довіреність від 29.12.2020 №25675/41/3/01-2020, диск з відеозаписами.

Відповідно ч. 3 ст. 162 КАС України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України).

Між тим, вказаних вимог відповідачем не дотримано, до відзиву на позов не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Суд звертає увагу, що не дотримання визначеного КАС України порядку подання відзиву на адміністративний позов в силу ч. 6 ст. 162 КАС України тягне за собою неврахування судом відзиву та доказів, доданих до нього, та здійснення розгляду справи за наявними в матеріалах справи документами.

Разом з цим, зважаючи, що позивач 27.07.2021 року при ознайомленні з матеріалами справи, ознайомилась в тому числі і з відзивом на позов та долученими до нього доказами, і в поданій письмовій заяві надала свої пояснення по вказаному відзиву на позов, суд вважає за доцільне надати оцінку долученим до відзиву доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення було зафіксовано лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Даний прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м, при цьому враховується похибка приладу + 2 км/год. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, що було зроблено поліцейським у даному випадку.

Фото- та відеофіксація правопорушення долучені до відзиву на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Наданий відповідачем матеріал на оптичному диску підпадає під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознак цифрового підпису автора.

Однак, на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, надані суду відеозаписи та фотознімок з приладу TruCam не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Разом з цим, підставою оскарження постанови відповідача є порушення правил вимірювання швидкості руху транспортних засобів, що призвело до похибок у вимірі швидкості руху керованого нею автомобіля. Питання сертифікації технічного приладу предметом оскарження не було. Зокрема, позивачем зазначено, що пристрій ТruCAM утримувався працівником поліції в руках, при цьому вібрація від руки приладу TruCam, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач, тобто здійснення фіксації швидкості руху автомобіля позивача відбулась з порушенням вимог ст.40 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

При цьому, відповідачами не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, що суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Як вбачається з оскаржуваної постанови, транспортний засіб, який був зафіксований в точці географічних координат, що зазначена у відзиві, знаходився у населеному пункті с. Глубока Івано-Франківської області, автодорога Н10, 135 км. В той же час, оскаржувана постанова містить вказівку на місце вчинення правопорушення дорога Н10, 133 км.

З огляду на викладене, не вбачається можливим достовірно встановити місце вчинення правопорушення, що, в свою чергу, додатково підтверджує доводи позивача про те, що використання лазерного вимірювача «TruCam» не стаціонарно вмонтованим способом, а утримуючи його в руках призводить до вібрації, яка в свою чергу, на даному конкретному прикладі доводить наявність похибки в 2 кілометри при визначенні відрізку дороги, на якому приладом зафіксовано автомобіль та швидкість його руху.

Окрім того, у відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення.

Натомість, як вбачається з оскаржуваної постанови, місцем вчинення правопорушення зазначено с. Глибока, дорога-10, 133км, а місцем розгляду справи визначено смт.Отинія, дорога Н-10, 133км, відтак, під 133 км дороги Н-10 згідно вказаної постанови міститься два населених пункти, що позбавляє суд можливості визначити точне місце вчинення правопорушення, та відповідно, також ставить під сумнів правильність показників визначення як місця знаходження автомобіля, так і швидкості руху автомобіля позивача.

Окрім того, суд зазначає, що відповідачем не долучено доказів порушення позивачем п.12.4 ПДР (порушення швидкості дорожнього режиму в населених пунктах), оскільки матеріали справи не містять доказів, що правопорушення було вчинено саме в межах дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» в обох напрямках, дорожнього знаку 5.46 «Кінець населеного пункту» в обох напрямках.

Таким чином, зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70» лише за наявності якого можливе монтування/ розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо складання оскаржуваної постанови, та вважає, що постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Жураківського Ігора Ігоровича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови про адміністративного правопорушення задовольнити.

Постанову до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Жураківського Ігора Ігоровича серії ЕАН № 4403096 від 26.06.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Інспектор 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Жураківський Ігор Ігорович, вул. Юності, 23, с. Микитинці, Івано-Франківська область, 76494;

Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, вул. Юності, 23, с. Микитинці, Івано-Франківська область, 76494.

Суддя Б.Б. Кушнір