Справа № 320/4885/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 липня 2021 року № 320/4885/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення та накладення штрафу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №215 від 28.03.2019 (що надане взамін рішення №174 від 02.02.2019) щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 пільгового стажу та призначенні йому пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ та статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 17.01.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 05.05.1987 по 26.06.1987, з 27.08.1987 по 08.11.1987, з 24.03.1988 по 19.04.1988, з 20.04.1988 по 03.05.1988, з 25.07.1988 по 12.12.1988, з 22.12.1988 по 28.11.1990, з 04.02.1991 по 14.03.1991, з 15.03.1991 по 01.03.1993, з 26.05.2008 по 18.06.2008, з 19.06.2008 по 11.01.2010, з 12.01.2010 по 28.06.2010, з 29.06.2010 по 03.07.2011, з 04.07.2011 по 01.01.2013, з 02.01.2013 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 01.04.2013, з 02.04.2013 по 31.07.2014 та призначити і виплачувати йому пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ та статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 17.01.2019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №215 від 28.03.2019 (взамін рішення №174 від 02.02.2019).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 05.05.1987 по 26.06.1987, з 27.08.1987 по 08.11.1987, з 24.03.1988 по 19.04.1988, з 20.04.1988 по 03.05.1988, з 25.07.1988 по 12.12.1988, з 22.12.1988 по 28.11.1990, з 04.02.1991 по 14.03.1991, з 15.03.1991 по 01.03.1993, з 26.05.2008 по 18.06.2008, з 19.06.2008 по 11.01.2010, з 12.01.2010 по 28.06.2010, з 29.06.2010 по 03.07.2011, з 04.07.2011 по 01.01.2013, з 02.01.2013 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 01.04.2013, з 02.04.2013 по 31.07.2014 та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ та статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 17.01.2019.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії повернуто апелянту.

20.11.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява, у якій позивач просив суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі №320/4885/19;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у 10-денний строк з моменту отримання відповідної ухвали суду подати звіт про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі №320/4885/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , виплатити заборгованість за період з 17.01.2019 по 30.09.2020у сумі 77896,70 грн.;

- у разі невиконання судового рішення або ненадання звіту про його виконання накласти на начальника Броварського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ОСОБА_2 штраф у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину з якого стягнути на користь Державного бюджету України, а другу половину - на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2020, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2021, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення та накладенням штрафу.

11.06.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява, у якій позивач просить суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі №320/4885/19;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у 10-денний строк з моменту отримання відповідної ухвали суду подати звіт про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі №320/4885/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , виплатити заборгованість за період з 17.01.2019 по 30.09.2020у сумі 77896,70 грн.;

- у разі невиконання судового рішення або ненадання звіту про його виконання накласти на начальника Броварського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ОСОБА_2 штраф у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину з якого стягнути на користь Державного бюджету України, а другу половину - на користь ОСОБА_1 .

Вказану заяву було передано для розгляду судді Дудіну С.О. 15.07.2021, що підтверджується актом від 15.07.2021 б/н, складеним працівниками ВДЗК (канцелярія) Київського окружного адміністративного суду.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої-другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа № 823/1265/16; адміністративне провадження №К/9901/16261/18).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі Ліпісвіцька проти України (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі Шаренок проти України (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 589498/0).

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19 та від 23 грудня 2020 року у справі №704/1167/19.

Обґрунтовуючи заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не виконує рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2021.

Так, позивач зауважив, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 27.10.2020 №100-0209-8/96769 повідомило позивачу про неможливість виконання вказаного рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період 17.01.2019 по 30.09.2020 у розмірі 77896,70 грн., оскільки позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, а вказані кошти будуть виплачені позивачу на умовах порядку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637.

Крім того, позивач зауважив, що Відділ примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) листом повідомив йому про те, що 09.04.2021 державним виконавцем в межах виконавчого провадження №63428110 з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2021 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду в частині виплати заборгованості по пенсії за період 17.01.2019 по 30.09.2020 у розмірі 77896,70 грн.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, суд дійшов висновку про те, що вказана заява є аналогічною за змістом із заявою про встановлення судового контролю, яка була подана позивачем до суду 20.11.2020.

Суд наголошує на тому, що аналогічним за змістом аргументам щодо необхідності встановлення судового контролю у даній справі, зокрема, з огляду на невиконання відповідачем судового рішення в частині виплати заборгованості по пенсії за період 17.01.2019 по 30.09.2020 у розмірі 77896,70 грн., які наведені у заяві, поданій позивачем до суду 11.06.2021, вже була надана оцінка Шостим апеляційним адміністративним судом в постанові від 12.03.2021.

Так, у вказаному судовому рішенні Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку відсутність підстав для прийняття рішення про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень у відповідності до вимог ст.382 КАС України, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не виконало рішення суду в частині виплати позивачу відповідної суми заборгованості по пенсії, не з його вини, а у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування з Державного бюджету України.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені Шостим апеляційним адміністративним судом в постанові від 12.03.2021 у цій справі обставини суд визнає преюдиціальними та такими, що не потребують повторного доказування.

Щодо посилань позивача на те, що невиконання відповідачем рішення суду в частині виплати заборгованості по пенсії за період 17.01.2019 по 30.09.2020 у розмірі 77896,70 грн. зумовлено наявністю у позивача статуту внутрішньо переміщеної особи, то суд не приймає її до уваги, з огляду на те, що вона не підтверджується жодним доказом.

Щодо посилань позивача на прийняття у виконавчому провадженні №63428110 постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду в частині виплати заборгованості по пенсії за період 17.01.2019 по 30.09.2020 у розмірі 77896,70 грн., суд зазначає таке.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі-Закон №1404, в редакції, яка була чинна на момент прийняття спірної постанови) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частинами першою-другою статті 63 Закону №1404 визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404 виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону №1404 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Суд наголошує на тому, що накладення Відділом примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області штрафу у розмірі 5100,00 грн. на підставі постанови від 09.04.2021 ВП №63428110 у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду не є безумовною підставою для встановлення судом судового контролю з виконання вказаного судового рішення.

Так, вказана постанова є лише одним із передбачених Законом №1404 заходів, який спрямований на спонукання боржника виконати судове рішення.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення та накладенням штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 248, 382 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення та накладенням штраф

2. Копію ухвали надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.