Справа № 640/29618/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в м. Києві від 27.10.2020 в проведенні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з врахуванням фактичних виплат по заяві ОСОБА_1 від 20.10.2020 з врахуванням рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, рішення Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій адміністративній справі № 620/1116/20 при сукупному стажі судді 26 років 4 місяці 01 день по постанові Шостого апеляційною адміністративного суду від 16.01.2019 (справа № 826/9660/18);

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок і виплату позивачу ОСОБА_1 як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києва № 853 від 16.10.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з врахуванням фактичних виплат, з врахуванням рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, рішення Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій адміністративній справі № 620/1116/20, при сукупному стажі судді 26 років 4 місяці 1 день по постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 (справа № 826/9660/18), у розмірі 62 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що враховуючи рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, судді України, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Оскільки з 01.01.2020 змінились складові суддівської винагороди, то виникли правові підстави для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте відповідачем протиправно відмовлено позивачу у здійсненні такого перерахунку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДР: 42098368), викладену у листі від 27.10.2020 № 2600-0306-8/152742 щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 по заяві ОСОБА_1 та на підставі довідки ТУ ДСА України в м. Києві від 16.10.2020 № 853.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДР: 42098368) здійснити відносно ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки ТУ ДСА України в м. Києві від 16.10.2020 № 853 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що зміна розміру складових суддівської винагороди на відповідній посаді, що обчислена за нормами Закону №1402 станом на 01.01.2020 року із 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не призвела до зміни базового розміру посадового окладу суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого за нормами Закону №2453 із 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Таким чином, відповідач, приймаючи спірне рішення про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача починаючи з 01.01.2020 року, діяв відповідно до законодавства, чинного станом на 01.01.2020 року.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київради № 32 від 26.10.1994 року позивач був призначений на посаду судді районного суду м. Києва строком на п`ять років. Відповідно до наказу Управління юстиції в м. Києві № 1066/7 від 27.10.1994 зарахований до штату Радянського районного суду м. Києва з 27 жовтня 1994 року. Постановою Верховної Ради України № 1496 від 02.03.2000 обраний на посаду судді Радянського районного суду м. Києва безстроково. Указом Президента України № 1004/2001 від 23 жовтня 2001 року позивачу переведено на роботу на посаду судді Святошинського районного суду м. Києва.

Постановою Верховної Ради України № 1600- VIII від 22 вересня 2016 позивач звільнений у відставку на підставі п. 4 ч. 6 ст.ст. 126, 131 Конституції України, ст.ст. 112, 116, 137, п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», тобто за наявності достатнього для відставки стажу роботи.

Позивач зазначає, що на час звільнення у відставку загальний стаж роботи на посаді судді, з врахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 р. (справа № 826/9660/18), склав 26 років 4 місяця 01 день.

Вказані обставини, як зазначає позивач, підтверджуються трудовою книжкою та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 р. (справа № 826/9660/18).

Ппозивач подав 20.10.2020 до пенсійного органу відповідну заяву та весь необхідний пакет документів, в тому, числі довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві від 16.10.2020 № 853 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку йому щомісячного довічного утримання судді у відставці, з 19.02.2020 р. з врахуванням фактичних виплат, з врахуванням рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, рішення Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій адміністративній справі № 620/1116/20, при сукупному стажі судді 26 років 4 місяці 1 день по постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 р. (справа № 826/9660/18).

Позивач зазначає, що відповідач своїм листом від 27.10.2020 відмовив йому у проведенні такого перерахунку, мотивуючи тим, що у відповідності до ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді після 18.02.2020 р. не змінювався.

Вважає, що така відмова у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не відповідає вимогам Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

У відповідності до частини 4 статті 142 Закон №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

При цьому, пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Законом України від 16.10.2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 року у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 року у справі №200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з цим, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону.

Отже, з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.

Колегія суддів звертає увагу, що дана справа підпадає під ознаки типової адміністративної справи №620/1116/20, яка розглянута Верховним Судом 16.06.2020 року та підлягає врахуванню апеляційним судом.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді, а посилання відповідача про відсутність підстав для проведення перерахунку грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про розмір суддівської винагороди є неправомірними.

Так, позивач у своєму позові просить здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці відповідно до статті 142 Закону №1402-VIII, частиною 3 якої передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вищевказана норма неконституційною не визнавалась.

Враховуючи зазначені вище положення частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VІІІ, позивач, стаж роботи якого на посаді судді становить понад 26 років, має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 % + 12 % (6 років роботи на посаді судді понад 20 років х 2).

Також, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що досліджуючи питання щодо порядку перерахунку довічного утримання судді у відставці вказує на необхідність врахування відповідачем при виконанні рішення у даній справі наступного правозастосування. При проведенні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці змінною величиною повинен бути розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.10.2020 в проведенні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з врахуванням фактичних виплат по заяві ОСОБА_1 від 20.10.2020 та на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві від 16.10.2020 № 853.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві від 16.10.2020 № 853, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко