Справа № 165/291/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 165/291/19 пров. № А/857/12693/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Шевчук С.М., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

позивач: не з`явився

представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 16 червня 2021 року у справі № 165/291/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Федечко М.О.,

час ухвалення рішення 09 год. 08 хв.,

місце ухвалення рішення смт. Іваничі,

дата складання повного тексту рішення 16.06.2021,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Нововолинської міської ради, виконавчого комітету Нововолинської міської ради у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №1 від 28 січня 2019 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1,5,9 ст. 96 КУпАП.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що її повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за проведену у 1998 році добудову до своєї квартири. У 2010 році відносно позивача було проведено перевірку та складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.07.2010 року за проведену добудову веранди, тобто за адміністративне правопорушення за яке передбачено відповідальність ст.96 ч.3 КУпАП, а саме за проектування об`єктів і споруд з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації, виконання будівельних або реставраційних робіт без дозволу чи затвердженого проекту або з відхиленням від нього. Згідно постанови №128 від 12.08.2010 року адміністративною комісією при виконкомі Нововолинської міської ради на позивача було накладено адміністративне стягнення в розмірі 17 грн. за ст.150 КУпАП за порушення Правил користування житловим будинком. Постановою №556 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області від 13.07.2010 року за проектування об`єктів і споруд з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації, виконання будівельних або реставраційних робіт без дозволу чи затвердженого проекту або з відхиленням від нього (ч.3 ст.96 КУпАП) в редакції станом на 03.08.2010 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у вигляді 850 грн., даний штраф сплачено нею 06.08.2010 року.

25.01.2019 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області було повторно проведено перевірку прибудованої веранди розміри якої не змінилися. Під час проведеної перевірки, 25.01.2019 року, складено акт за результатами позапланового заходу державного контролю щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1,5,9 ст.96 КУпАП, яка передбачає ті ж самі правопорушення, що і ч.3 ст.96 КУпАП в редакції 2010 року. 28.01.2019 року постановою №1 по справі про адміністративне правопорушення начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області ОСОБА_2 повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1,5,9 ст.96 КУпАП якими встановлено ті ж самі порушення що і ч.3 ст.96 КУпАП у редакції 2010 року.

Позивач стверджує, що нею не проводилося реконструкції квартири, не проведено будь-яких змін у самій квартирі, а відтак не можуть бути застосовані вказані частини ст.96 КУпАП. З часу побудови, з 1998 року, по даний час розміри прибудованої веранди і як сама добудова не змінилася, добудова перевірена експертами та визнана такою, що відповідає усім будівельним, санітарним і пожежним нормам, під її забудову виділялася земельна ділянка. Вважає, що її повторно, за одне і те ж саме правопорушення притягнуто до адміністративної відповідальності, складено акт, протокол, припис. Крім цього вважає, що строки притягнення її до адміністративної відповідальності передбачені ст.38 КУпАП пройшли.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 16 червня 2021 року у справі № 165/291/19 адміністративний позов ОСОБА_1 ( прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Відділу державного архітектурно - будівельного контролю, Виконавчого комітету Нововолинської міської ради (м.Нововолинськ, вул.Дружби,27, ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено частково.

Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення №1 від 28 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1,5,9 статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн., закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Відділ державного архітектурно - будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, враховуючи лише твердження, які представлені стороною позивача. Вважає, що постанова про адміністративне правопорушення від 28.01.2019 року №1 про притягнення позивача до встановленої адміністративної відповідальності є похідною від виявленого факту самого порушення і винесена в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим не потребує додаткового обґрунтування її законності. Як нове будівництво так і реконструкцію законом віднесено до будівельних робіт за виконання яких без дозвільного документу позивача і було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім цього зазначає, що постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області від 13.07.2010 року №556 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.3 ст.96 КУпАП в редакції станом на 07.07.2010 року за проектування об`єктів і споруд з порушенням затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації, виконання будівельних або реставраційних робіт без дозволу чи затвердженого проекту або з відхиленням від нього. В той же час постановою №1 від 28.01.2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1, 5,9 ст.96 КУпАП. Таким чином позивача притягнуто до відповідальності за адміністративні правопорушення до яких вона попередньо не притягувалась.

Апелянт просить врахувати обставини викладені в апеляційній скарзі, задовольнити апеляційну скаргу та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивачем було направлено відзив до апеляційної скарги у якому заперечує твердження апелянта, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів наводить наступні обґрунтування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідно до акта №1 від 25.01.2019 року відділу державного архітектурно-будівельного контролю, що складений за результатами проведення планового ( позапланового) заходу державного нагляду ( контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності перевірено дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті - реконструкція квартири АДРЕСА_2 , замовник ОСОБА_1 . За результатами проведення заходу державного нагляду ( контролю) встановлено порушення вимог ст.26,31,34, 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови КМУ від 13.04.2011 №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», а саме ОСОБА_1 здійснила реконструкцію вищевказаної квартири шляхом прибудови нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку, при цьому змінилась загальна площа квартири у зв`язку із зміною її геометричних розмірів та збільшилась площа забудови житлового будинку. Зазначена прибудова збудована на земельній ділянці, що не була відведена ОСОБА_1 для будівництва; без права на виконання будівельних робіт. Оскільки замовником не було подано документів дозвільного характеру, що надають право на виконання будівельних робіт та без належно затвердженого проекту будівництва. Крім цього порушено вимоги ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 постанови КМУ від 13.04.2011 року №461 на даний час вище вказана прибудова, яка закінчена будівництвом експлуатується без прийняття в експлуатацію.

За результатами позапланової перевірки проведеної у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_3 , винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 25.01.2019 року згідно якого встановлено порушення, що вказані вище та зобов`язано усунути виявлені порушення у відповідності до вимог чинного законодавства, будівельних норм, стандартів і правил до 25.03.2019 року; особливі умови знести самочинно збудований об`єкт будівництва у разі неможливості усунення порушень в інший спосіб та привести земельну ділянку до попереднього стану до 25.07.2019 року.

Крім цього 25.01.2019 року головним спеціалістом відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради Кортоусом С.С. в присутності ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, виявлено порушення: ОСОБА_1 здійснила реконструкцію квартири реконструкція квартири АДРЕСА_2 , шляхом прибудови нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку, при цьому змінилась загальна площа квартири у зв`язку із зміною її геометричних розмірів та збільшилась площа забудови житлового будинку. Зазначена прибудова збудована на земельній ділянці, що не була відведена ОСОБА_1 для будівництва; без права на виконання будівельних робіт. Оскільки замовником не було подано документів дозвільного характеру, що надають право на виконання будівельних робіт та без належно затвердженого проекту будівництва. Крім цього на даний час вище вказана прибудова, яка закінчена будівництвом експлуатується без прийняття в експлуатацію. Відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч.1,5,9 ст.96 КУпАП. Копію протоколу позивачем отримано 28.01.2019 року.

28 січня 2019 року начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю Гальчиком С.М. винесено постанову №1 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,5,9 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до вимог ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Водночас у складеній щодо позивача постанові про адміністративне правопорушення від 28.01.2019 року не встановлено час вчинення адміністративного правопорушення (рік, місяць здійснення реконструкції); нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення (відповідна його редакція, яка підлягає застосуванню, чинна на момент вчинення правопорушення).

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 2010 рік добудова до будинку уже була здійснена, що не заперечується відповідачами, тобто будувалася до набрання чинності Постановою КМУ № 466, тобто до 13 квітня 2011 року. На момент будівництва не була введена в дію Постанова КМУ № 466 від 13.04.2011 року і не діяв Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», чинний з 2011 року, порушення яких допущено, на думку відповідача, позивачем.

Крім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності» від 22 грудня 2011 року внесені зміни до деяких законодавчих актів, у тому числі у ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено відповідальність за виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, які стали чинними з 19 січня 2012 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.11 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, матеріалами апеляційної скарги, відповідачем не доведено, що в період з 13.07.2010 року по 28 січня 2019 року, позивачем були здійснені будь які будівельні роботи, в порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд, без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), а також експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), тобто існує об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.ч.1,5,9 ст.96 КУпАП, (в редакції Закону №1817-VIII від 17 січня 2017 року).

Матеріалами справи підтверджується, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,5,9 ст.96 КУпАП, які передбачено наступне:

-частина 1 ст.96 КУпАП: порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів ;

-частина 5 ст.96 КУпАП: виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті;

-частина 9 ст.96 КУпАП: експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Суд звертає увагу, що наведена реакція ст.96 КУпАП набрала чинності 10.06.2017 (в редакції Закону №1817-VIII від 17 січня 2017 року), а завершення реконструкції веранди здійснено у 1998 році.

Відповідно до вимог ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

З поданих суду в ході розгляду справи доказів встановлено, що станом на 2010 рік добудова до будинку уже була здійснена, що не заперечується відповідачами, тобто будувалася до набрання чинності Постановою КМУ № 466, тобто до 13 квітня 2011 року. На момент будівництва не була введена в дію постанова Кабміну № 466 від 13.04.2011 року і не діяв Закон «Про регулювання містобудівної діяльності», чинний з 2011 року, порушення яких допущено, на думку відповідача, позивачем.

Крім цього Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності» від 22 грудня 2011 року внесені зміни до деяких законодавчих актів, у тому числі у ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено відповідальність за виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, які стали чинними з 19 січня 2012 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Триваючими адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, припиняються виконанням регламентованих обов`язків, якщо ці обов`язки ще можливо виконати. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності), увесь час безперервно скоює правопорушення (яке можливо припинити) у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків, які ще можливо виконати.

У спірному випадку, як стверджує позивач будівництво добудови здійснено у 1998 році, що не спростовано відповідачем. Ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні у постанові, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не встановлено коли позивачкою проведено вище вказану реконструкцію. Таким чином, відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що зазначене адміністративне правопорушення є закінченим з 1998 року (з моменту фактичного виконання (завершення) будівельних робіт).

Водночас колегія суддів констатує, що законодавцем передбачено строки накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.38 КУАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що суб`єктом владних повноважень провадження у справі про адміністративне правопорушення було розпочато і не було закрито, хоча на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені ст. 38 КУпАП, закінчилися.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії та навести обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи вищенаведене та оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243 ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області залишити без задоволення, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 16 червня 2021 року у справі № 165/291/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді С. М. Шевчук
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 29 липня 2021 року