Справа № 640/6852/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року м. Київ № 640/6852/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл»

до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків,

Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про стягнення заборгованості з відшкодування ПДВ та пені,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якій просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» заборгованість з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 4 433 771,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість за лютий 2010 року в сумі 195 705,00 грн., за березень 2010 року в сумі 158 556,00 грн., за квітень 2010 року в сумі 786 080,00 грн., за травень 2010 рку в сумі 117 276,00 грн, за червень 2010 року в сумі 554 042,00 грн та в сумі 2 621 937,00 грн, за липень 2010 року в сумі 175,00 грн.;

- cтягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ТОВ «АТ Каргілл» пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що дорівнює 1 520 602, 69 грн за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог податкового законодавства України щодо порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які позивач повинен був отримати на розрахунковий рахунок 23.03.2018 та 10.10.2019 після того як податкові повідомлення-рішення від 14.09.201 №/0 та від 29.11.2010 №/0, якими зменшено суму бюджетного відшкодування у сумі 4 433 771,00 грн, були скасовані у судовому порядку.

За посиланням позивача, наявність у останнього права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 4 433 771,00 грн наразі є підтвердженим, однак зазначене право позивача залишається нереалізованим внаслідок невиконання контролюючими органами своїх обов`язків щодо внесення до Реєстру заяв про повернення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами судового оскарження податкового повідомлення-рішення.

Крім того, враховуючи те, що позивачу не було відшкодовано суми бюджетного відшкодування у встановлений законом строк, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 17.03.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №640/6852/21 та призначено підготовче засідання.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 06.04.2021 від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (надалі - відповідач-2) надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач-2 позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, на думку відповідача-2, останній не уособлює Державний бюджет України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Кріім того, відповідач-1, заперечуючи проти позовних вимог посилається на неправильний спосіб захисту порушених прав, адже відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість є виключними повноваженнями контролюючих органів та органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а тому суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості у спосіб що не передбачений законом. Також, на думку відповідача-1, позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню з огляду на те, що нарахування пені відноситься до компетенції податкового органу, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Позивачем 06.04.2021 подано до суду клопотання про визнання факту неподання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області відзиву на позовну заяву та застосування наслідків, зокрема, кваліфікації таких дій як визнання позову. В обгрунтування вказаного клопотання позивач зазначив про те, що: відзив відповідача-2 підписаний не уповноваженою особою, яка не є ані адвокатом, ані представником Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, що діє в порядку самопредставництва, а тому не може вважатися відзивом на позовну заяву та братися до уваги судом; за своїм змістом поданий відповідачем-1 документ не містить жодних заперечень щодо викладених позивачем обставин та правових підстав позову як того вимагає частина перша статті 162 Кодексу аддміністративного судочинства України; відповідач-1 не навів жодних заперечень відносно повноважень та обов`язку органів казначейства здійснювати відшкодування податку на додану вартість відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215.

Від Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби (надалі - відповідач-1) 15.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній наголосив на відсутності механіхму роботи Тимчасового реєстру, а також на відсутності матеріалів справи, а саме інформації про залишки невіддпрацьованого податкового кредиту за попередні звітні періоди.

Відповідачем-2 16.04.2021 подано до суду письмові заперечення на клопотання позивача про визнання факту неподання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області відзиву на позовну заяву, в яких представник контролюючого органу зазначив про те, що відзив відповідача-2 підписаний уповноваженою особою, повноваження якої підтверджені у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що клопотання позивача про визнання факту неподання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області відзиву на позовну заяву є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частиною третьою статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Згідно з частиною третьою статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Водночас в силу положень статтей 131-1, 131-2, абзацу 2 підпункту 11 пункту 16-1 розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах з 01.01.2020 здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що у разі здійснення самопредставництва повноваження особи, яка від імені органу державної влади подає (підписує) заяву, клопотання, скаргу, мають бути підтверджені належними документами, наприклад статутом, положенням, трудовим договором (контрактом) або відомостями про займану посаду.

З матеріалів справи вбачається, що відзив відповідача-2 підписано Яною Філіповою.

Відповідно до пункту 3.4.2. Положення про юридичне управління Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, затвердженого наказом Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 12.05.2020 №43-о, юридичне управління організовує та бере участь, зокрема, у представленні, здійсненні самопредставництва інтересів Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

При цьому, як вбачається з довіреності від 04.01.2021 №16-49/35 Філіпова Я.В. обіймає посаду головного спеціаліста-юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи Юридичного управління Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та наділена повноваженням на представництво інтересів зазначеного органу, серед іншого, в адміністративних суд.

Відтак, Філіпова Я.В. є уповноваженою особою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та має право від імені контролюючого органу підписувати, зокрема, відзив на позовну заяву.

Таким чином, задля рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом суд приймає відзив відповідача-2.

Від позивача 21.04.2021 до суду надійшла відповідь на відзв відповідача-1, відповідно до якої останній зазначив про те, що відповідач-1 у своєму відзиві не навів жодних заперечень ані щодо розміру сум бюджетного відшкодування, заявлених позивачем до стягнення, ані щодо розміру пені, що має бути сплачена у зв`язку із затримкою бюджетного відшкодування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №640/6852/21 до судового розгляду по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 розгляд справи, призначеної на 31.05.2021, здійснено в режимі відеоконференції.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 31.05.2021, враховуючи надходження клопотань від предстаників сторін, суд ухвалив здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» () зареєстровано як юридична особа, станом на час звернення до суду з цим позовом та на теперішній час перебуває на обліку в Південному міжрегіональному управлінні Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків та є платником, зокрема, податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Як свідчать матеріали справи, позивач подав до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість:

- за лютий 2010 року № від 17.03.2010, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 28 472 136,00 грн.;

- за березень 2010 року № від 20.04.2010, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 12 513 911,00 грн.;

- за квітень 2010 року № від 19.05.2010, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 19 667 559,00 грн.;

- за травень 2010 року № від 18.06.2010, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 17 098 097,00 грн.;

- за червень 2010 року № від 16.07.2010, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 32 350 260,00 грн.;

- за липень 2010 № від 18.08.2010, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 20 170 896,00 грн.

В подальшому, на підставі підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", який втратив чинність у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України, податковим органом було виявлено невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у декларації.

Так, Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва проведено невиїзну документальну перевірку Закритого акціонерного товариства "АТ Каргіл"() з питання правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість за червень 2010 року, за наслідками якої контролюючим органом складено Акт від 30.08.2010 №259/22-03/20010397.

На підставі висновків Акта перевірки від 30.08.2010 №259/22-03/20010397 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.09.2010 №/0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 2621937,00 грн.

Відповідно до висновків Акта перевірки від 19.11.2010 №178/07-03/20010397 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.11.2010 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1811834,00 грн.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 14.09.2010 №/0 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2019 у справі №2а-13596/10/2670 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14.09.2010 №/0.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 23.05.2018 касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Окржного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"АТ Каргілл" до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернуто особі, яка її подала.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 29.11.2010 №/0 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 у справі №2а-18554/10/2670 визнано протиправним та скасовано, серед іншого, податкове повідомлення-рішення від 29 листопада 2010 року №/0, складене Державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 14.02.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року у справі №2а-18554/10/2670.

За посиланням позивача, у зв`язку із скасуванням податкових повідомлень-рішень від 14.09.2010 №/0 та від 29.11.2010 №/0 у судовому порядку та набранням судовими рішеннями законної сили було узгоджено суму бюджетного відшкодування Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» в розмірі 4 433 771,00 грн, яка не була повернута позивачу у встановлений законом строк, а отже невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 Податкового кодексу України нараховується пеня.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

За визначеннями, наведеними у пп. 14.1.18 і 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Порядок дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) ПДВ врегульовано нормами статті 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (пункт 200.11 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Кабінет Міністрів України своєю постановою від 17 січня 2011 року № 39 затвердив Порядок взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість (надалі Порядок), яким визначено механізм їх взаємодії.

Наведені норми пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6 та 9 Порядку № 39.

Пунктом 200.14 статті 200 ПК України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин ПК України було визначено, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, вимог, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 цього Кодексу, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

При цьому, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідне податкове повідомлення.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» заявлено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість, відображеної у поданих податкових деклараціях за лютий 2010 року № від 17.03.2010, за березень 2010 року № від 20.04.2010, за квітень 2010 року № від 19.05.2010, за травень 2010 року № від 18.06.2010, за червень 2010 року № від 16.07.2010 та за липень 2010 № від 18.08.2010 разом із розрахунками суми бюджетного відшкодування за заявами про повернення суми бюджетного відшкодування.

Разом з тим, Актами перевірки від 30.08.2010 №259/22-03/20010397 та від 19.11.2010 №178/07-03/20010397 встановлено порушення позивачем пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

На підставі висновків Актів перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.09.2010 №/0 та від 29.11.2010 №/0 щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 4 433 771,00 грн, які були визнані протиправними та скасованими в судовому порядку.

У зв`язку із скасуванням в судовому порядку вказаних податкових повідомлень-рішень сума бюджетного відшкодування 4 433 771,00 грн набула статусу узгодженої та на відшкодування якої позивач набув право.

На момент виникнення спірних правовідносин статтею 200 ПК України та Порядком № 39 було передбачено надання інспекцією висновку до органу казначейства щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Невиконання цього обов`язку спричиняло порушення права платника податків на отримання з бюджету суми відшкодування ПДВ, а такі способи судового захисту, як визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо неподання до органу казначейства висновку із зазначенням відповідної суми бюджетного відшкодування та зобов`язання податкового органу вчинити передбачені законодавством дії, спрямовані на підготовку і надання відповідного висновку органам казначейства, були сформульовані Верховним Судом України виходячи, зокрема, з чинного на той час законодавства.

Законами України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни до статті 200 ПК України, зокрема, й щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ.

У зв`язку з прийняттям вказаних змін до ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 цієї статті Кодексу заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

На підставі пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Вказані норми статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 (далі - Порядок № 26).

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Станом на час розгляду справи Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

Крім того, як стверджує сам відповідач у відзиві на позовну заяву, на сьогодні чинним законодавством не передбачено механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 (провадження №11-778апп18).

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 4 433 771,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість за лютий 2010 року в сумі 195 705,00 грн., за березень 2010 року в сумі 158 556,00 грн., за квітень 2010 року в сумі 786 080,00 грн., за травень 2010 рку в сумі 117 276,00 грн, за червень 2010 року в сумі 554 042,00 грн та в сумі 2 621 937,00 грн, за липень 2010 року в сумі 175,00 грн.

З приводу позовних вимог в частині cтягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ТОВ «АТ Каргілл» пені на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що дорівнює 1 520 602, 69 грн за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня нарівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та непогашення у зв`язку із цим заборгованості з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

З урахуванням вимог п.200.23 Податкового кодексу України, розрахунок пені здійснюється наступним чином:

Відповідно до 200.23 Податкового кодексу на заборгованість нараховується 120% облікової ставки НБУ на день виникнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, датою виникнення заборгованості є 23.03.2018 (скасування податкового повідомлення-рішення від 14.09.2010 №/0 у судовому порядку та узгодженості суми бюджетного відшкодування у розмірі 2 621 937,00 грн (справа №2а-13596/10/2670) та 10.10.2019 (скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2010 №/0 у судовому порядку та узгодженості суми бюджетного відшкодування у розмірі 1 811 834,00 грн (справа №2а-18554/10/2670).

Оскільки позивачу бюджетного вішкодування необхідно було здійснити до 23.03.2018 у розмірі 2 621 937,00 грн та до 10.10.2019 у розмірі 1 811 834,00 грн, то з 24.03.2018 та з 11.10.2019 відповідно, на суму заборгованості нараховується пеня.

Відповідно до заборгованості суми бюджетного відшкодування у розмірі 2 621 937,00 розмір облікової ставки НБУ обраховується наступним чином (з 24.03.2018):

Відсоток облікової ставки НБУОблікова ставка НБУ та період її діїКількість днівСума заборгованості, грнПеня, грн
120%17% (24.03.2018- 12.07.2018)162 660,66
120%17,5% (13.07.2018- 06.09.23784 476, 65
120%18% (07.09.2018- 25.04.2019)258 422,38
120%17,5% (26.04.2019- 18.07.2019)26 714,98
120%17% (19.07.2019- 05.09.2019)1 805,16
120%16,5% (06.09.2019- 24.10.23769 693,24
120%15,5% (25.10.2019- 12.12.23765 469,41
120%13,5% (13.12.2019- 30.01.2020)7 021,74
120%11% (31.01.2020- 12.03.2020)9 824,71
120%10% (13.03.2020-23.04.23736 204,28

120%8% (24.04.2020- 11.06.23733 790,66
120%6% (12.06.2020- 04.03.2021)237 576,27
120%6,5% (05.03.2021- 12.03.2021)82 6219374 482,43
Загальна сума - 1 248 142,57 грн.

Відповідно до заборгованості суми бюджетного відшкодування у розмірі 1 811 834,00 розмір облікової ставки НБУ обраховується наступним чином (від 11.10.2019):

Відсоток облікової ставки НБУОблікова ставка НБУ та період її діїКількість днівСума заборгованості, грнПеня, грн
120%16,5% (11.10.2019- 24.10.23413 760,01
120%15,5% (25.10.2019- 12.12.23445 241,25
120%13,5% (13.12.2019- 30.01.23439 403,67
120%11% (31.01.2020- 12.03.23427 520,02
120%10% (13.03.2020- 23.04.23425 018,20
120%8% (24.04.2020- 11.06.23423 350,32
120%6% (12.06.2020- 04.03.283495 069,16
120%6,5% (05.03.2021- 12.03.243 097,49
Загальна сума - 272 460,12 грн.

Кількість днів прострочення відповідно до заборгованості суми бюджетного відшкодування у розмірі 2 621 937,00 грн - 1085 днів (станом на момент звернення до суду).

Кількість днів прострочення відповідно до заборгованості суми бюджетного відшкодування у розмірі 1 811 834,00 грн - 519 днів (станом на момент звернення до суду).

Отже, сума до відшкодування - 2 621 937,00 грн (ппр від 14.09.2010 №/0); 1 811 834,00 грн (ппр від 29.11.2010 №/0); кількість днів прострочення - 1085 та 519 днів відповідно.

Отже, пеня на рівні 120% облікової ставки Національно банку України, що підлягає стягненню з Державного бюджету України, становить 1 520 602,69 грн, а тому позовні вимоги в частині cтягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ТОВ «АТ Каргілл» пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що дорівнює 1 520 602, 69 грн за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість підляють задоволенню.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обставин, якими останій обґрунтовує заявлені позовні вимоги, що, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконали, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» заборгованість з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 4 433 771,00 грн. (чотири мільйона чотириста тридцять три тисячі сімсот сімдесят одна гривня) за податковими деклараціями з податку на додану вартість за лютий 2010 року в сумі 195 705,00 грн., за березень 2010 року в сумі 158 556,00 грн., за квітень 2010 року в сумі 786 080,00 грн., за травень 2010 рку в сумі 117 276,00 грн, за червень 2010 року в сумі 554 042,00 грн та в сумі 2 621 937,00 грн, за липень 2010 року в сумі 175,00 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ТОВ «АТ Каргілл» пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що дорівнює 1 520 602, 69 грн (один мільйон п`ятсот двадцять тисяч шістот дві гривні шісдесят дев`ять копійок) за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 3, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 24 970,00 грн (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (65015, м. Одеса, просп. Шевченка, 15/1, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.