Справа № 369/2257/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 369/2257/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Колеснікова І.С., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Хмарській К.І.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Козової Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року залишено позовну заяву без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду.

Заслухавши позивача та представника відповідача, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з вказаним позовом, а причини пропуску зазначеного строку, на які посилається позивач, є неповажними, відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом спору в даній справі є визнання протиправними та скасування рішень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 року №7 про відкриття дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1 та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 року №V-007/2013 щодо притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю (з урахуванням позовної заяви в редакції від 10.06.2019).

Як встановлено судом, рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 №7 відкрито дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_1 за скаргою ТОВ "Ю.С.А.".

За результатами розгляду дисциплінарної справи Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Черкаської області прийнято рішення від 06.03.2013 №13 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження.

Так, рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 №V-007/2013 рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 року № 7 про відкриття дисциплінарної справи залишено без змін, рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 06.03.2013 №13 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження скасовано та ухвалено нове рішення про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення грубого одноразового порушення правил адвокатської етики і застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Строки звернення до адміністративного суду, на час прийняття відповідачами спірних рішень, до 15.12.2017 року визначались ч.1 статтею 99 КАС України, якою встановлювалось, зокрема, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина третя).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта).

З аналізу наведених положень адміністративного судочинства вбачається, що початок відліку встановленого законодавством строку звернення до суду у випадку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень пов`язується з моментом, коли особа дізналася про таке рішення. При цьому крім Кодексу адміністративного судочинства України іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Статтею 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень), визначалось, що у разі припинення права на заняття адвокатською діяльністю з підстав, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті (накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю; встановлення факту надання недостовірних відомостей для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та складення присяги адвоката України, рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про припинення права на заняття адвокатською діяльністю може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Згідно приписів частини 3 статті 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень), рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Таким чином, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено спеціальний строк оскарження до суду рішень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про порушення відносно адвоката дисциплінарної справи та про припинення права на заняття адвокатською діяльністю - тридцять днів з дня прийняття відповідною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури такого рішення.

Вказаний правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, зокрема, від 28.02.2020 року по справі №520/3678/19 та від 05.03.2020 по справі №815/2818/18, згідно якої строк на оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури обраховується з дня прийняття такого рішення і не пов`язаний на законодавчому рівні з часом отримання його копії або часом, коли особі стало або могло стати відомо про таке рішення.

Таким чином, ОСОБА_1 було достеменно відомо про існування оскаржуваних рішень, а тому останній не був позбавлений права оскаржити в судовому порядку рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 року №7 про відкриття дисциплінарної справи протягом 30 днів із дня прийняття зазначеного рішення.

Водночас, зі змісту правових положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» убачається можливість оскарження адвокатом рішень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про порушення відносно адвоката дисциплінарної справи та про припинення права на заняття адвокатською діяльністю в один із двох визначених законодавством способів:

1) до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури;

2) до суду.

Так, Верховним Судом у постановах від 13.02.2020 року по справі №344/13462/16-а та від 23.12.2020 року по справі №826/11330/17 викладено правовий висновок, згідно якого оскарження особою рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури до ВКДКА є виключно правом, а не обов`язком особи, що не позбавляє її права звернутися до суду з позовом до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання такого рішення протиправним та його скасування за наявності спору.

Крім того, у постанові від 20.06.2019 року по справі №641/463/16-а, Верховним Судом висловлено правову позицію, згідно якої оскарження особою рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури до ВКДКА є досудовим порядком вирішення спору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 подано до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скаргу від 01.04.2013 року на дії членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області при відкритті відносно нього дисциплінарної справи та на рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013.

За результатами розгляду зазначеної скарги Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури прийнято рішення від 21.06.2013 №V-007/2013, яким, зокрема залишено без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 №7 про відкриття дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 .

Зазначене рішення є предметом оскарження під час розгляду даної справи.

Разом з тим, оскарження ОСОБА_1 рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в порядку досудового вирішення спору, надавало право позивачу оскаржити в судовому порядку рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 №7 про відкриття дисциплінарної справи лише протягом місячного строку з дня, коли позивачу стало відомо про прийняття Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури рішення від 21.06.2013 №V-007/2013.

Так, в матеріалах справи міститься скарга ОСОБА_1 від 01.04.2013 року на дії членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області при відкритті відносно нього дисциплінарної справи та на рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013 року (том І, а.с.51), в якій скаржником зазначено про отримання ним особисто 04.03.2013 року рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013 року.

Зазначене підтверджує факт обізнаності ОСОБА_1 ще в березні 2013 року про прийняття кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Черкаської області оскаржуваного рішення №7 від 01.03.2013 щодо відкриття дисциплінарної справи відносно останнього за скаргою ТОВ «Ю.С.А.».

Разом з тим, з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся до суду лише 13.02.2019, тобто з пропуском тридцятиденного строку звернення до суду, як це передбачено нормами адміністративного судочинства.

Також, за результатами розгляду скарги адвоката ОСОБА_1 на дії членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області при відкритті відносно нього дисциплінарної справи та на рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013 Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури прийнято рішення від 21.06.2013 року №V-007/2013, яким залишено без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 №7 про відкриття дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 , рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 06.03.2013 №13 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження скасовано та ухвалено нове рішення про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення грубого одноразового порушення правил адвокатської етики і застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України.

У своїх заявах про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 зазначено, що у період з 06.03.2013 по 09.03.2019 Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури не проводилось жодних засідань за скаргами позивача, жодних рішень, в тому числі від 21.06.2013 №V-007/2013, не приймалось ні у присутності позивача, ні за його відсутності, копії вказаного рішення позивачу не вручалось ні особисто, ні через пошту, а 09.03.2019 ВКДКА було сфальсифіковано рішення від 21.06.2013 №V-007/2013, щоб надати відповідь на запит позивача.

Також, апелянтом наголошено, що до моменту звернення в лютому 2019 року до суду з даним позовом позивач на знав про рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 №V-007/2013, відповідно, скаржник вважає, що саме з моменту отримання 09.03.2019 позивачем зазначеного рішення розпочався відлік шестимісячного строку на оскарження рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 №V-007/2013, який має бути поновлено через поважність поважних, незалежних від позивача причин.

З метою надання належної оцінки вказаним доводам позивача, судом першої інстанції витребувано у Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури відповідні докази проведення засідання з розгляду скарги ОСОБА_1 , зокрема, пам`ятки або листки про ознайомлення учасників засідання з правами та обов`язками на засіданні, протоколи, додатки до протоколів, супровідні листи про направлення матеріалів дисциплінарної справи ОСОБА_1 з Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та в зворотному напрямку.

У сувою чергу, Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури надано в якості доказів протокол №5 засідання Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 року (Т.6, а. с. 127), з якого убачається розгляд комісією на засіданні 21.06.2013 року скарги ОСОБА_1 на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013 та №13 від 06.03.2013.

Крім того, на вищевказаному засіданні комісії був особисто присутній ОСОБА_1 , який заявив про відсутність відводів до членів ВКДКА та повідомив про зупинення ним права на заняття адвокатською діяльністю, і на цьому ж засіданні комісією прийнято рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , залишення без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013 про відкриття дисциплінарної справи, скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №13 від 06.03.2013 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення у вигляді попередження та прийняття нового рішення про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення грубого одноразового порушення правил адвокатської етики і застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України.

Також, додаток до протоколу засідання Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення зі складом Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та про відсутність відводів складу комісії.

Крім того, Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури надано матеріали розгляду скарги адвоката ОСОБА_1 на рішення ДП КДКА Черкаської області від 01.03.2013 року та від 06.03.2013 року, за результатами розгляду якої комісією прийнято рішення від 21.06.2013 року №V-007/2013, яке міститься у зазначених матеріалах.

Отже, вказані докази спростовують наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду твердження про непроведення Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, у період з 06.03.2013 по 09.03.2019, засідань за скаргами позивача, неприйняття комісією рішень за скаргою позивача за його присутності чи відсутності.

При цьому, матеріали розгляду скарги позивача містять супровідний лист вих. №1001 від 12.07.2013, згідно якого ОСОБА_1 направлялась копія рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 №V-007/2013 на чотирьох аркушах.

Втім, у вказаних матеріалах відсутні докази направлення поштою, вручення особисто позивачу зазначеного супровідного листа з копією рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 №V-007/2013.

Натомість, відображені у протоколі №5 засідання Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 відомості щодо обставин розгляду скарги позивача та матеріали розгляду скарги дають підстави стверджувати про факт особистої присутності ОСОБА_1 на засіданні Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в тому числі й під час прийняття комісією рішення від 21.06.2013 про позбавлення ОСОБА_1 права на заняття адвокатською діяльністю.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що під час розгляду справи в судовому засіданні суду першої інстанції 21.04.2021 року ОСОБА_1 підтвердив свою участь у засіданні Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 та зауважив, що покинув засідання комісії до прийняття рішення про позбавлення його права на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач був належним чином обізнаний, починаючи з 21.06.2013 року, про існування рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яким ОСОБА_1 позбавлено права на заняття адвокатською діяльністю.

Крім того, про підтвердження обізнаності ОСОБА_1 ще в 2013 році з рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яким позивача позбавлено права на заняття адвокатською діяльністю, свідчать факти неодноразового звернення ОСОБА_1 з позовами до суду, в яких ОСОБА_1 просив, у тому числі, скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про позбавлення його права на заняття адвокатською діяльністю.

Так, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.08.2013 у справі №2-4690/13 (760/15953/13-ц) (том V, а. с. 239), позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Ю.С.А.», третя особа - Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації та відшкодування маральної шкоди, в якій ОСОБА_1 просив, у тому числі, скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про позбавлення його права на заняття адвокатською діяльністю (том 5, а. с. 234), повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

Також, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.09.2013 у справі №2-4691/13 (760/15955/13-ц) (том 5, а. с. 226), позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Ю.С.А.», Черкаської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації та відшкодування маральної шкоди, в якій ОСОБА_1 просив, у тому числі, скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про позбавлення його права на заняття адвокатською діяльністю (том 5, а. с. 220), повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалами Подільського районного суду міста Києва від 29.09.2013 у справі №758/9522/13-ц та від 29.08.2013 у справі №758/9523/13-ц повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Ю.С.А.», Черкаської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа - Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, про захист честі, гідності та ділової репутації у зв`язку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

При цьому як убачається зі змісту зазначених ухвал, однією з позовних вимог позивача було скасування рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про позбавлення позивача права на заняття адвокатської діяльності.

Посилання апелянта на те, що останній не звертався до суду з позовами про оскарження рішення про позбавлення його права на заняття адвокатською діяльністю, а лише звертався до судів з позовами про захист своєї честі та гідності, спростування недостовірної інформації, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, адже наявність вищевказаних судових рішень спростовує посилання позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду та додатково підтверджує обізнаність останнього про існування оскаржуваних в даній справі рішень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 року №7 про відкриття дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1 та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 року №V-007/2013 щодо притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю.

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 17.09.2020 року (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом восьмим частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, як це передбачено нормами адміністративного судочинства.

Пунктом 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

З вищевказаного слідує, що строки на звернення до суду не є абсолютними і можуть бути обмеженими Законом, а причини з якими особа пов`язує поважність причин пропуску на звернення до суду повинні бути об`єктивними, непереборними та обґрунтованими належними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України і в редакції до 15.12.2017 року і в чинній редакції, а з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Котюк

Повний текст виготовлено 29.07.2021 року