Справа № 640/33192/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, в якому просила:

- зобов`язати відповідача рахувати пенсію з дня призначення ІІ групи інвалідності згідно довідки МСЕК з 04.08.2020;

- зобов`язати відповідача провести доплату до пенсійного рахунку за наукову ступінь кандидата сільськогосподарських наук;

- призначити субсидію;

- суму пенсійного розрахунку за ІІ групою інвалідності та наукову ступінь затвердити у розмірі 3500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не було призначено пенсію згідно поданої заяви у зв`язку з відсутністю відповідного стажу, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 12.03.2021 пенсію по інвалідності. В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки до трудового стажу позивача не було враховано періоди роботи у колгоспі з 07.05.1987 по 02.02.1988, так як відсутня інформація щодо встановленого мінімуму та кількості відпрацьованих трудоднів, та позивачем не надано документів щодо підтвердження періодів роботи з 18.10.1980 по 19.05.1981 та з 07.05.1987 по 02.02.1988, відтак позивач не має права на призначення пенсії по інвалідності.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, після отримання довідки МСЕК, 10.08.2020 року за №439628 та призначення другої групи інвалідності з 04.08.2020 ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії.

Листами від 01.09.2020 №26-00-0205-8/121580 та від 26.10.2020 №2600-0205-8/151374, відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності позивачу необхідно прибути до відповідача у визначене місце у вказаний час та надати документи згідно переліку, які вказані в цьому листі.

У подальшому, 12.03.2021 за вх.№3429 позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою про призначення пенсії, до якої долучила: довідку при присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; трудову книжку або документи про стаж; виписку з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2020 по день звернення; довідку про прийняття на роботу (навчання).

Листом від 19.03.2021 №8553-5957/З-03/8-2800/21 позивача повідомлено про те, що за наданими документами страховий стаж становить 13 років 4 місяці 20 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (14 років) рішенням Головного управління в призначенні пенсії за віком відмовлено, про що повідомлено листом Головного управління від 18.03.2021 № 2600-03003-8/45861.

Вказана відмова обґрунтована тим, що до страхового стажу не враховано період роботи з 18.10.1980 по 19.05.1981 на Махачкалінському заводі Радіотоварів, оскільки в записі про звільнення міститься виправлення в даті наказу про звільнення, та такі виправлення не завірені належним чином.

Крім того, до страхового стажу не враховано період роботи з 07.05.1987 по 02.02.1988 в колгоспі «Родіна», оскільки не надано довідки з інформацією про встановлений мінімум трудової участі та його виконання.

Не погоджуючись з протиправними діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у матеріалах справи наявні достатні докази для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 18.10.1980 по 19.05.1981 (7 місяців 1 день), з 07.05.1987 - 02.02.1988 (8 місяців 26 днів), тому позивач має право на призначення пенсії по інвалідності.

Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити субсидію, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами відсутній будь-який спір в цій частині.

Крім того, у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві провести доплату до пенсійного рахунку за наукову ступінь кандидата сільськогосподарських наук та суму пенсійного розрахунку за ІІ групою інвалідності та наукову ступінь затвердити у розмірі 3500 грн, судом першої інстанції було відмовлено з огляду на їх передчасність, так як в матеріалах справи відсутні докази того, що за наслідками набрання даним рішенням законної сили відповідачем розмір пенсії позивача буде розраховано невірно.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої ст.9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з вимогами частини першої ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Так, статтею 30 вказаного Закону передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону, зокрема, для осіб з інвалідністю 2 групи віком від 56 років до досягнення 59 років включно -14 років.

При цьому, згідно з частиною другою статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як свідчать матеріали справи, оскільки позивач є особою з інвалідністю 2 групи та досягла пенсійного віку, тому остання повинна мати 14 років страхового стажу.

Однак, відповідачем визнається страхований стаж позивача лише у розмірі 13 років 4 місяці 20 днів та заперечується період роботи з 18.10.1980 - 19.05.1981 та з 07.05.1987 - 02.02.1988.

Статтею 62 вказаного Закону передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Зазначеним нормам відповідає п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Так, Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 8 п. 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, згідно з п. 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 09.08.2019 у справі №654/890/17.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 зазначив, що на особу не може перекладались тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових мовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як свідчать матеріали справи, що до страхового стажу не враховано період роботи позивачки з 18.10.1980 по 19.05.1981 на Махачкалінському заводі Радіотоварів, оскільки в записі про звільнення міститься виправлення в даті наказу про звільнення.

Як вбачається з трудової книжки позивача у записі №3 містить виправлення в частині дати (року) звільнення, а саме, спочатку було зазначено 22.05.1980, а потім виправлено на 22.05.1981.

При цьому, жодних інших виправлень дана сторінка трудової книжки в собі не містить.

У той же час, ліва верхня частина розвороту 2-3 сторінок трудової книжки містить напис «Исправленому 1980 на 1981 верить», підпис особи, що також скріплено печаткою «Отдел кадров» Махачкалинський завод Радиотоваров.

Враховуючи, що позивача звільнено із Махачкалинського заводу Радіотоварів у 1981 році, та вказане виправлення року звільнення здійснено у відповідності до вимог Інструкції №58, тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про неправомірність відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 18.10.1980 по 19.05.1981.

Щодо відмови пенсійного фонду у зарахуванні стажу роботи позивача з 07.05.1987 по 02.02.1988 в колгоспі «Родіна», слід звернути увагу на наступне.

У силу вимог статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

З матеріалів справи вбачається, що довідка №110 про те, що позивач була прийнята в колгосп «Родіна» 07.05.1987 була видана 11.07.1992.

Разом з тим, зазначена довідка не містить інформації щодо не виконання без поважних причин позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Однак, враховуючи, що вказана довідка не заперечує роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Родіна», з огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи у цей період, відтак тривалість роботи в колгоспі «Родіна» має бути врахований відповідачем при призначенні пенсії позивачу.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтсанії про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 18.10.1980 по 19.05.1981 (7 місяців 1 день), та з 07.05.1987 - 02.02.1988 (8 місяців 26 днів), та як наслідок наявність права у позивача на призначення пенсії по інвалідності з 12.03.2021, з дати звернення у письмовому вигляді до відповідача із заявою про призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук