Справа № 360/2257/21
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2257/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Петросян К.Є.,

за участю секретаря судового засідання Вакуленка А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника 1-го відповідача Дубіни П.О.,

представника 2-го відповідача Єфременка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області, міського голови м.Рубіжне Хортіва Сергія Івановича про визнання протиправними дій, визнання незаконними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Рубіжанської міської ради Луганської області (далі відповідач 1), міського голови м.Рубіжне ОСОБА_2 (далі відповідач 2), відповідно до якого, з урахуванням уточнення від 06.05.2021 (а.с.40-44), позивач просить суд:

- визнати дії міського голови м.Рубіжне ОСОБА_2 щодо надання пропозиції на адресу Рубіжанської міської ради Луганської області восьмого скликання стосовно громадян України про затвердження на посаду першого заступника міського голови ОСОБА_3 та затвердження на посаду заступника міського голови ОСОБА_4 незаконними;

- визнати незаконними та скасувати рішення Рубіжанської міської ради Луганської області восьмого скликання від 02.12.2020 № 2/8 та № 2/11.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено таке.

Позивач як член та житель територіальної громади м.Рубіжне звернувся до міського голови м.Рубіжне ОСОБА_2 із заявою щодо приведення у відповідність до норм чинного законодавства України нормативно-правових актів (рішень), прийнятих Рубіжанською міською радою Луганської області восьмого скликання від 02.12.2020 № 2/8 «Про затвердження на посаду першого заступника міського голови ОСОБА_3 » та № 2/11№ 2/11 «Про затвердження на посаду заступника міського голови ОСОБА_4 » з приводу порушення порядку (умов) набуття права на службу в органах місцевого самоврядування зазначеними особами на незаконній пропозиції міського голови на адресу Рубіжанської міської ради, що порушує порядок (процедуру) набуття права на службу в органах місцевого самоврядування даних осіб.

На свою заяву 20.04.2021 позивач отримав лист-відповідь від 15.04.2021 за № 001-008/2288 за підписом міського голови м.Рубіжне Хортіва С.І., відповідно до якого останній проігнорував вимоги позивача стосовно громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та відмовив ОСОБА_1 як члену територіальної громади м.Рубіжне Луганської області роботу на посаді першого заступника міського голови в органах місцевого самоврядування, у зв`язку з відсутністю вакансій на зазначену посаду.

Дії міського голови м.Рубіжне ОСОБА_2 та рішення Рубіжанськоїміської ради від 02.12.2020 № 2/8 та № 2/11 позивач вважає незаконними з підстав того, що громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є жителями та членами територіальної громади м.Рубіжне Луганської області, чим, на думку позивача, порушено порядок (умови) набуття цими особами права на службу в органах місцевого самоврядування, які визначені у Конституції України та Законі України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні».

Так, згідно висновків Конституційного Суду України у справі від 13.07.1999 № 36-у/99 територіальних громад та їх членів, суд зазначив, що «аналіз порушених у конституційному поданні питань дає можливість дійти висновку, що відповідь на них прямо випливає з тексту самої Конституції (254к/96-ВР) та чинного Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (280/97-ВР). Частина перша статті 140 Конституції України та частина перша статті 1 Закону (280/97-ВР) прямо відповідає й на інші питання, поставлені в конституційному поданні: територіальну громаду складають жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями; право добровільно об`єднуватися в одну територіальну громаду мають тільки жителі сіл».

За рішенням Конституційного Суду України від 13.07.2021 у справі №011р710-01 «адміністративно-територіальна одиниця це компактна частина єдиної території України, що є просторовою основою для організації і діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування».

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України»».

Позивач зазначає, що громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є членами адміністративно-територіальної одиниці і не є співвласниками комунальної власності територіальної громади м.Рубіжне, в тому числі майнових прав на кошти територіальної громади, хоча отримують їх з міського бюджету (бюджету територіальної громади м.Рубіжне Луганської області).

Відповідно, з підстав абзацу 3 статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», службу в органі місцевого самоврядування першого заступника міського голови ОСОБА_3 та заступника міського голови ОСОБА_4 слід припинити, а рішення Рубіжанської міської ради від 02.12.2020 № 2/8 та № 2/11 скасувати як незаконні.

Відповідачами 11.06.2021 та 16.06.2021 через канцелярію суду надано ідентичні за змістом відзиви на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до яких зазначено таке (а.с.103-107, 138-143).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб».

Згідно вимог пункту 5 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

За статтею 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою.

Таким чином, статтею 10 Закону передбачено що, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою.

Отже, вважають відмову міського голови в задоволення заяви позивача законною, оскільки це питання є виключною компетенцією міської ради.

Щодо незаконності призначення на посади заступників міського голови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вони не є жителями та членами територіальної громади міста Рубіжне Луганської області зауважили, що згідно статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування (стаття 38).

Відповідно до Методичних рекомендацій, наданих Головним управління державної служби України №42/621 від 06.02.2002 «Щодо особливостей прийняття (обрання) на службу посадових осіб органів місцевого самоврядування» прийняття на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, відповідно до статті 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (2493-14) прийняття на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою.

Щодо особливостей звільнення посадових осіб із органів місцевого самоврядування то звільнення заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, відповідно до статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (280/97-ВР) після закінчення повноважень сільської, селищної, міської, районної у місті ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Повноваження заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету закінчуються після сформування нового складу виконавчого комітету.

Відповідно до «Типових професійно-кваліфікаційних характеристик посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених Наказом Національного агентства України з питань Державної служби від 07.11.2019 №203-19, керуючий справами (секретар) виконавчого комітету (апарату) місцевої ради повинен знати: Конституцію України, закони України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про державну службу", "Про запобігання корупції" та інші закони України з питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування; укази та розпорядження Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, засади зовнішньоекономічної політики України, інші підзаконні нормативно-правові акти, що стосуються розвитку відповідних сфер управління; практику застосування чинного законодавства з питань, що належать до його компетенції; основи регіонального управління, економіки та управління персоналом; основи права, політології та ринку праці; форми та методи роботи із засобами масової інформації; інструкцію з діловодства у відповідному органі місцевого самоврядування; основи психології, економіки, фінансів; правила внутрішнього трудового розпорядку; правила ділового етикету; правила охорони праці та протипожежної безпеки; основні програми роботи на комп`ютері.

Кваліфікаційні вимоги. Вища освіта не нижче ступеня магістра, спеціаліста, вільне володіння державною мовою. Стаж роботи на службі в органах місцевого самоврядування, на посадах державної служби або досвід роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше 2 років.

Статтею 5 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що право на службу в органах місцевого самоврядування мають громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території.

Таким чином, на думку відповідачів, законодавство України не передбачає обмежень громадянам держави у праві на службу в органах місцевого самоврядування відповідно до місця реєстрації особи.

На підставі викладеного, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю.

В свою чергу, позивачем 11.06.2021 через канцелярію суду було надано відповідь на відзиви відповідачів, відповідно до яких зазначено таке (а.с.91-93, 96-99).

Як вбачається з відзивів відповідачів, вони не спростували, чим, на думку позивача, фактично погодилися з доводами позивача, викладеними в адміністративному позові щодо дій та рішень суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з порушенням порядку (умов) набуття права на службу в органах місцевого самоврядування.

На думку ОСОБА_1 , відповідач 1 не був належним чином ознайомлений із позовом та відповідно до своїх повноважень не розглядав сесійно і не висловлював свою правову позицію з цього приводу у вигляді відповідного рішення. Відповідно, міський голова ОСОБА_2 , при підписанні відзиву Рубіжанської міської ради вийшов за межі своїх повноважень та привласнив повноваження Рубіжанської міської ради без надання йому чи іншій особі відповідних повноважень на підпис відзиву.

Відповідачі у своєму відзиві посилаючись на частину третю статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» не враховують та не застосовують положення частини п`ятої статті 10 цього ж Закону, яка наголошує, що проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу», яка в совою чергу, корелюється зі ст. 22, 23 Закону України «Про державну службу» та Порядком проведення конкурсу на займання посад державної служби» від 25 березня 2016 року № 246, та особливостям проведення конкурсу та порядку проведення іспитів кандидатів на заміщення вакантних посад в органах місцевого самоврядування, викладені в роз`ясненні в Додатку до листа Головдержслужби від 04.06.2003 № 42/3673.

Такий конкурс кандидатів на заміщення вакантних посад в органах місцевого самоврядування міста Рубіжне не проводився, конкурсна комісія не перевіряла відповідні до вище зазначеного Порядку та роз`яснення документи.

Рішення Рубіжанської міської ради Луганської області восьмого скликання №2/8 та 2/11 від 02.12.2020 приймались відповідно до повноважень в частині пропозиції міського голови ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» без надання супровідних документів (заява, декларація, висновки конкурсної комісії, інше).

Зконструйоване посилання відповідачів на ст.24, 38, 43 Конституції України, в тому числі, що місце проживання не є перепоною (обмеженням) щодо права здійснення громадянами України права на участь в місцевому самоврядуванні, на думку позивача, суперечить принципам самого місцевого самоврядування, закладеними в нормах Конституції України, а саме ст.140 (з висновками Конституційного суду України від 13 липня 1999 року №36- у/99) та розумінням (застосуванням) конституційного терміну - хто саме є повноважним членом територіальної громади.

На підставі викладеного, просить задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.33-34).

Ухвалою суду від 14.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено в порядку загального позовного провадження (а.с.70-71).

Ухвалою суду від 12.07.2021 продовжено строк підготовчого засідання по справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.168-169).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні пред`явленому позову, просив його задовольнити. Суду пояснив, що в межах пред`явленого позову дії міського голови міста Рубіжне ОСОБА_2 щодо відмови ОСОБА_1 , як члену територіальної громади міста Рубіжне Луганської області, роботи на посаді першого заступника міського голови в органах місцевого самоврядування, у зв`язку з відсутністю вакансій на зазначену посаду, ним не оскаржуються. Натомість, дії міського голови м.Рубіжне Луганської області ОСОБА_2 оскаржуються позивачем виключно з підстав порушення ним порядку (умов) набуття права на службу в органах місцевого самоврядування громадянами України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку із внесення міським головою м.Рубіжне на адресу Рубіжанської міської ради Луганської області пропозицій про затвердження зазначених осіб на посади заступників міського голови через відсутність у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 реєстрації місця проживання у м.Рубіжне Луганської області та відповідно не належність даних громадян до жителів та членів територіальної громади міста Рубіжне Луганської області. Як наслідок протиправних дій міського голови, позивач вважає також незаконними прийняті з цих підстав рішення Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.12.2020 № 2/8 «Про затвердження на посаду першого заступника міського голови ОСОБА_3 » та № 2/11№ 2/11 «Про затвердження на посаду заступника міського голови ОСОБА_4 ».

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.6, 46).

Позивач заявою від 12.04.2021 звернувся до міського голови м.Рубіжне ОСОБА_2 щодо приведення у відповідність до норм чинного законодавства України нормативно-правових актів (рішень), прийнятих Рубіжанською міською радою Луганської області восьмого скликання від 02.12.2020 № 2/8 «Про затвердження на посаду першого заступника міського голови ОСОБА_3 » та № 2/11№ 2/11 «Про затвердження на посаду заступника міського голови ОСОБА_4 », з вимогою розпочати процес підготовки проекту рішення Рубіжанської міської ради по звільненню вказаних осіб з посад місцевого самоврядування та обрання членів територіальної громади м.Рубіжне на відповідні посади, в тому числі розглянути кандидатуру позивача як члена територіальної громади на посаду першого заступника міського голови під відповідну програму змін щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету згідно чинного законодавства (а.с.7, 66).

Листом від 15.04.2021 за № 001-008/2288 відповідач повідомив, що підготовка проекту рішення Рубіжанської міської ради про звільнення посадових осіб за підставами, на які посилається позивач буде прямим порушенням Конституції України та принципу недискримінації. Стосовно питання призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника міського голови повідомив, що станом на день надання відповіді зазначена посада не є вакантною ( а.с.8-9, 67).

Вважаючи протиправними дії міського голови м.Рубіжне щодо надання пропозицій на адресу Рубіжанської міської ради Луганської області восьмого скликання стосовно громадян України про затвердження на посаду першого заступника міського голови ОСОБА_3 та затвердження на посаду заступника міського голови ОСОБА_4 , а також рішення Рубіжанської міської ради Луганської області восьмого скликання від 02.12.2020 № 2/8 та № 2/11, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, предметом спору в даній справі є правомірність дій міського голови м.Рубіжне Луганської області щодо внесення на адресу Рубіжанської міської ради Луганської області пропозицій про затвердження на посади заступників міського голови громадян України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , через їх неналежність до жителів та членів територіальної громади міста Рубіжне Луганської області, а також правомірність рішень Рубіжанської міської ради від 02.12.2020 № 2/8 та №2 /11 з цих же підстав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зауважував, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Тож при оскарженні акту індивідуальної дії суди мають у першу чергу перевірити наявність у позивача права на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, яке надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року по справі № 320/6584/19 (адміністративне провадження № К/9901/18711/20).

У відповідності до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (пункт 9 частини п`ятої статті 160 КАС України).

Отож, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, з-поміж іншого, позивачем було обґрунтовано порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю його прав, свобод та інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів статей 2, 5, 9 КАС України, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З наведеного випливає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права.

Як вбачається з матеріалів справи, за пропозицію міського голови Сергія Хортіва, згідно з рекомендацією постійних комісій Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.12.2020, відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», керуючись пунктом 3 частини четвертої статті 42, частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», Рубіжанською міською радою 02.12.2020 прийнято рішення № 2/8, яким затверджено ОСОБА_3 на посаду першого заступника міського голови, а також рішення № 2/11, яким затверджено ОСОБА_4 на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради з 21.12.2020 (а.с.11-12).

При цьому, відповідно до інформації Рубіжанської міської ради Луганської області від 13.01.2021 № 023-030/166, наданої позивачу у відповідь на запит про доступ до публічної інформації вбачається, що стосовно ОСОБА_3 , першого заступника міського голови та ОСОБА_4 , заступника міського голови, відомості про реєстрацію місця проживання на території м.Рубіжне Луганської області, відсутні (а.с.19).

Позивачем дії міського голови м.Рубіжне Луганської області Хортіва С.І. та як наслідок - рішення Рубіжанської міської ради оскаржуються виключно з підстав неналежності громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до членів територіальної громади м.Рубіжне Луганської області, у зв`язку із відсутністю зареєстрованого місця проживання у даних громадян у м.Рубіжне Луганської області.

Разом з тим, оскаржувані позивачем рішення Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.12.2020 № 2/8 та № 2/11, а також дії міського голови м.Рубіжнк шодо надання пропозиції на адресу Рубіжанської міської ради Луганської області про затвердження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на посадах першого заступника та заступника міського голови відповідно, не мали наслідків у вигляді порушення прав безпосередньо позивача.

Суд зауважує, що в спірних правовідносинах позивачем не доведено факти та обставини, які б свідчили про порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 внаслідок надання міським головою м.Рубіжне пропозицій про затвердження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на посадах в органі місцевого самоврядування, а також порушення прав позивача внаслідок прийняття рішень від 02.12.2020 № 2/8 та № 2/11. Тобто, в даному випадку відсутнє реальне порушення прав та інтересів позивача.

Правовий висновок стосовно того, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, що права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства, і відсутність порушеного права саме оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень є підставою для відмови у відкритті провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № П/9901/370/18.

В ухвалі від 07.05.2018 у справі № 800/530/17 Верховним Судом України зроблено правовий висновок, що право на судовий захист не є абсолютним, законодавцем встановлені випадки, коли коло таких осіб є обмеженим. Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії. Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Також зазначено, що правову позицію аналогічного змісту неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 15 липня 2014 року у справі № 21-273а14, від 03 лютого 2015 року у справі № 21-617а14, від 12 квітня 2017 року у справі № П/800/589/16.

Враховуючи відсутність порушеного права позивача, у суду відсутні підстави для захисту такого права.

Серед іншого суд зауважує, що станом на час розгляду справи рішеннями Рубіжанської міської ради Луганської області від 17.06.2021 № 11/1 та 11/2, зокрема за пропозицією міського голови. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнено від займаної посади 17.06.2021 за угодою сторін, ч.1 п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.150-152).

Доводам позивача щодо підстав звільнення вказаних осіб суд оцінки не надає, оскільки вказані рішення Рубіжанської міської ради про звільнення не є предметом спору в даній справі.

Стосовно інших доводів позивача, суд зазначає, що за практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати зі плати судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області, міського голови м.Рубіжне Хортіва Сергія Івановича про визнання протиправними дій, визнання незаконними та скасування рішень, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 липня 2021 року.

Суддя К.Є. Петросян