Справа № 620/386/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/386/21 Головуючий у І інстанції - Житняк Л.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом Громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення (постанову) Відповідача від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки;

- зобов`язати Відповідача вилучити інформацію з бази даних про заборону в`їзду в України ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновок про надання неправдивих відомостей щодо себе та мети поїздки на підставі акту про відмову від дачі пояснень, а також тієї інформації, що Позивач прямував до своїх рідних, є безпідставним та спростовується наданими до позову документами.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Чернігівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що 01.09.2020 о 22 годині 00 хвилин в пункті пропуску «Нові Яриловичі» був виявлений громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який слідував на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надав про себе завідомо неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме: 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» (Житомирський прикордонний загін) та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» (Чернігівський прикордонний загін). В подальшому 01.09.2020 інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону, керуючись ст.13 Закону №3773-VI, було прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну стосовно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 17/08/2020, терміном на 3 (три) роки, яку було затверджено начальником Чернігівського прикордонного загону.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Чернігівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, які заявлені до нього, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.09.2020 інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону прийнято Постанову про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 17.08.2020, в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Інспектор мотивував своє рішення тим, що 01.09.2020 в пункті пропуску "Нові Яриловичі" о 22.00 був виявлений громадянин Ізраїля ОСОБА_1 , який слідував на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Згідно Довідки про наявність підстав для прийняття рішення про заборону виїзду в Україну в додатках підставою для прийняття рішення зазначені також витяг з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, копія паспорту, копія результатів поглибленої перевірки документів, та акт відмови від дачі пояснень.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Відповідача, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач не довів правомірність своїх дій, а Позивач навів законні й обґрунтовані підстави для скасування спірного рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки, а тому наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог про зобов`язання Відповідача вилучити інформацію з бази даних про заборону в`їзду в України ОСОБА_1 , судом першої інстанції зазначено, що вилученню такої інформації повинно передувати прийняття рішення суду, у зв`язку з чим такі вимоги є передчасними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 13 Закону № 3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Згідно з частиною третьою ст. 13 Закону № 3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - орган охорони державного кордону) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - іноземець) визначено Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 (далі - Інструкція № 946).

Згідно пп. «а» п. 2.1 Інструкції № 946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Відповідно до абз. 17 частини першої ст. 15 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється для іноземців - громадян держав, які можуть в`їжджати в Україну без візи відповідно до законодавства України чи міжнародного договору України, - за паспортним документом або іншим документом, якщо це передбачено міжнародним договором України;

Згідно з абз. 7 п. 11 Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 в`їзд в Україну та виїзд з України може здійснюватися іноземцями - громадянами держав, - за паспортним документом без візи, якщо термін перебування їх в Україні не перевищує 90 днів з дати в`їзду.

Відповідно до пп. 1 п. 10-1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» (з внесеними змінами затвердженими постановою від 27.08.2020 № 757) на час дії карантину в період з 00 год. 00 хв. 28.08.2020 до 00 год. 00 хв. 28.09.2020 заборонено в`їзд на територію України іноземцям та особам без громадянства, крім таких осіб, які:

- є одним із подружжя, батьками, дітьми, бабою або дідом громадянина України;

- прибувають в Україну з метою навчання у закладах вищої освіти; проходять військову службу у Збройних Силах;

- постійно або тимчасово проживають на території України та мають посвідку на постійне проживання або посвідку на тимчасове проживання;

- визнані біженцями або особами, які потребують додаткового захисту; мають дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства;

- є працівниками дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей;

- є главами та членами офіційних делегацій іноземних держав, співробітниками міжнародних організацій, а також особами, які їх супроводжують, та в`їжджають в Україну на запрошення Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України, Міністерства закордонних справ;

- є особами, які прибувають в Україну на запрошення Міністерства закордонних справ;

- є водіями та/або членами екіпажу вантажних транспортних засобів, автобусів, що здійснюють регулярні перевезення, членами екіпажів повітряних, морських і річкових суден, членами поїзних і локомотивних бригад;

- є інструкторами збройних сил держав - членів НАТО та держав - учасниць програми НАТО "Партнерство заради миру", які беруть участь у заходах з підготовки підрозділів Збройних Сил або прибувають на запрошення Міністерства оборони;

- є діячами культури, що прибувають на запрошення закладу культури разом з однією особою, що супроводжує кожного з них;

- прибувають для участі в офіційних спортивних змаганнях, що проходять на території України, та супроводжуючих їх осіб;

- є технічними спеціалістами, які прибувають в Україну на запрошення представників українських підприємств;

- є особами, що здійснюють перевезення гемопоетичних стовбурових клітин для трансплантації;

- прибувають на лікування до закладів охорони здоров`я України.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем не надано документів, які підтверджують його право на в`їзд на територію України під час встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів спрямованих на запобігання поширенню на території Украй гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Такі документи не надавались і Відповідачу, з огляду на що, на виконання п.10-1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 (з внесеними змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2020 №757) відносно Позивача посадовою особою відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску «Нові Яриловичі» було прийнято рішення щодо відмови у перетинанні державного кордону України.

Проте, предметом спору у даній адміністративній справі є рішення Відповідача від 01.09.2020 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки, яке прийняте з підстав надання Позивачем неправдивих відомостей щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Колегія суддів звертає увагу, що до матеріалів справи Відповідачем ні до суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу на підтвердження інформації про подання Позивачем про себе завідомо неправдивих відомостей, зокрема Відповідачем не вказано, які саме неправдиві відомості про себе були надані Позивачем, та яку неправдиву мету поїздки на територію України повідомлено громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 .

Щодо пояснень відібраних в особи, яка приймала рішення про відмову в перетині державного кордону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана особа не може бути свідком і надавати об`єктивні пояснення.

Отже, подання особою неправдивих відомостей може бути підтверджено лише документально, а не показанням особи, яка приймає оскаржуване рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

Водночас, Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції правомірності своїх доводів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для скасування постанови Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки Громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко