Справа № 120/4019/21-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4019/21-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Франовська К.С.
29 липня 2021 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Франовської К.С.
суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 рокуу справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення остаточного розрахунку при його звільненні 18 серпня 2017 року у зв`язку із невключенням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою КМУ від 22.09.2009 року №889 до складу грошового забезпечення, з якого нараховано грошову допомогу при звільненні зі служби.

Позивач також просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою КМУ від 22.09.2009 року №889, з урахуванням виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, позивачу надано 5-ти денний строк для усунення недоліків.

15 травня 2021 року позивач виконав вимоги ухвали суду і подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 21 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України (пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржене судове рішення та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, заперечуючи проти висновку суду першої інстанції, позивач зазначає, що строк звернення до суду у цій справі ним не пропущено, оскільки у березні 2021 року він скористався правом на досудове врегулювання спору, однак бажаного результату це не дало, оскільки листом № 350/118/895 від 17.03.21, який ним отриманий 22.03.21 відповідач повідомив про відмову у задоволенні звернення. Відтак, позивач вважає, що про порушення свого права він дізнався з листа відповідача, тобто перебіг строку звернення до суду розпочався з дати отримання листа - 22.03.21 р. Скаржник також вважає, що порушення його прав є триваючим, а одноразова грошова допомога є доходом та власністю ( матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У відзиві Військова частина НОМЕР_1 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку що постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 3, 4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу, виходив з того, що даний спір пов`язаний з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням. Відповідно до положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 13.01.2004 № 5, грошова допомога при звільненні не входить до складу фонду основної та додаткової заробітної плати.

Відтак, допомога при звільненні із включенням 60% щомісячної грошової допомоги не входить до структури заробітної плати, а тому підстави для застосування частини третьої статті 233 КЗпП відсутні.

Суд першої інстанції наголосив, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії (щомісячні додаткові грошові допомоги та одноразові допомоги при звільнені) застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону. Такого висновку Верховний Суд дійшов, із-поміж інших, у постановах від 4 грудня 2019 року в адміністративній справі № 815/2681/17 та від 23.09.2020 р. у справі 1.380.2019.003695.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на вимоги діючого законодавства та фактичні обставини справи.

Цей спір виник у зв`язку з відмовою відповідача включити щомісячну додаткову грошову винагороду, яка передбачена Постановою № 889 та Інструкцією, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

"згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення".

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Згідно з частиною 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-ХІІ)у, ч.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №393, п.5 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013р. №8-рп/2013 положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Щодо висновків суду про незастосування у випадку, що розглядається, норм положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України з огляду на формулювання позовних вимог інших, ніж стягнення заробітної плати, колегія суддів зауважує, що норми цієї статті, слід тлумачити в б і л ь ш ш и р о к о м у розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.

Колегія суддів звертає увагу, що у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Крім того, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зміст поняття «заробітна плата» узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим ст. 12 Закону № 108/95-ВР, зокрема щодо оплати часу простою, який мав місце не з вини працівника.

Таким чином, обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), про що йдеться у ст. 94 КЗпП України і ст. 1 Закону № 108/95-ВР, та гарантовані державою виплати, передбачені у ст. 12 цього ж Закону.

Отже, одноразова грошова допомога, яка обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою і її розмір залежить від вислуги (строку служби) військовослужбовця, хоча і не входить до структури заробітної плати, але є спеціальною державною гарантією для військовослужбовців, а тому строкові обмеження для звернення до суду з позовом з приводу належної військовослужбовцю одноразової грошової допомоги при звільненні, не встановлені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у п.28 постанови від 10 травня 2019 року у справі № 820/5285/17.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду про залишення позовної заяви без розгляду з викладених підстав, є передчасним.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року підлягає скасуванню, з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року скасувати. Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 липня 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.