Справа № 160/908/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 липня 2021 р. Справа № 160/908/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання протиправними та нечинними рішення,-

ВСТАНОВИВ:

20.01.2021р. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (далі відповідач), в якому просить визнати протиправним та нечинним рішення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 13.11.2020 року №7-1/VIII «Про утворення постійних комісій Межиріцької сільської ради»; визнати протиправним та нечинним рішення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 13.11.2020 року №8-1/VIII «Про затвердження Регламенту Межиріцької сільської ради».

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення прийнятті з порушенням законодавства України, порушують права та законні інтереси позивача, а отже, підлягають визнанню протиправними.

21.01.2021 р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

У зв`язку з виправленням позивачем вказаних в ухвалі суду від 21.01.2021р. недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі на 25.02.2021 р. та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. від 25.02.2021р., судові засідання призначені на 25.02.2021р. не проводилися. Наступне судове засідання призначено на 11.03.2021р.

У судовому засіданні 11.03.2021р. задоволено клопотання представника позивача та відкладено підготовче судове засідання. Наступне судове засідання призначено на 15.04.2021р.

Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. від 15.04.2021р., судові засідання призначені на 15.04.2021р. не проводилися, у зв`язку з перебуванням судді Дєєва М.В. на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 19.05.2021р.

19.05.2021р. у судовому засіданні закрито підготовче провадження. Наступне судове засідання призначено на 13.07.2021р.

У судовому засіданні 13.07.2021р. відкладено судове засідання та витребувано у відповідача додаткові докази. Наступне судове засідання призначено на 21.07.2021р.

21.07.2021р. відповідач надіслав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів витребуваних судом та заява про розгляд справи без його участі.

Також, 21.07.2021р. позивач надав до суду заяву, в якій просив суд прийняти відмову позивача від позову, у зв`язку з його задоволенням відповідачем після подання позовної заяви.

Відповідно до протоколу судового засідання від 21.07.2021р. розгляд заяви позивача продовжено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана справа підлягає закриттю з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, що позивач просив визнати протиправними рішення Межиріцької сільської ради від 13.11.2020р. №7-1/VIII «Про утворення постійних комісій Межиріцької сільської ради» та №8-1/ VIII «Про затвердження Регламенту Межиріцької сільської ради».

Проте, судом встановлено, що рішенням від 21.04.2021 р. №623-7/VIII Межиріцькою сільською радою затверджено Положення про постійні комісії в новій редакції, на підставі чого, у зв`язку із ліквідацією однієї з постійних комісії сільської ради та утворення нової комісії і її складу, а також затвердження Положення про постійні комісії у новій редакції, рішення Межиріцької сільської ради, яке оскаржує позивач, а саме, рішення від 13.11.2020р. №7-1/VIII «Про утворення постійних комісій Межиріцької сільської ради» втратило чинність. Крім того, рішенням від 17.06.2021 р. №775-9/ VIII затверджено Регламент Межиріцької сільської ради в новій редакції, а отже рішення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 13.11.2020 року №8-1/VIII «Про затвердження Регламенту Межиріцької сільської ради» є також таким, що втратило чинність.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 44 КАС України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог. Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Таким чином, враховуючи те, що від позивача надійшла заява про відмову від позову і така відмова не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, а також те, що оскаржувані рішення втратили чинність, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви позивача та закриття провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Так, у заяві про відмову від позову, позивач просив суд стягнути з Межиріцької сільської ради понесені ним судові витрати по справі в розмірі 8350,00 грн., з яких 1816,00 грн. судові витрати зі сплати судового збору та 6534,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України містить спеціальні норми, які регулюють питання розподілу витрат у разі відмови позивача від позову (ст. 140 КАС України), а також повернення судового збору (ст. 142 КАС України).

Відповідно до ст. 140 КАС України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Так, Верховний Суд в постанові від 03.02.2021р. по справі № 200/6826/20-а зауважив, що розподіл понесених позивачем судових витрат слід здійснювати з урахуванням та в залежності від обставин та умов, які призвели до відмови від позову. Верховний Суд зазначив, що ст. 139 КАС України є загальною для вирішення питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи по суті та задоволенні позову, а положення статті 140 та 142 КАС України у порівнянні із частиною першою та частиною другою статті 139 КАС України не конкретизують та не ставлять в залежність можливість отримання відшкодування понесених судових витрат від приналежності позивача до певного суб`єктного складу, чи то позивачем є фізична особа, юридична особа чи суб`єкт владних повноважень. Приналежність до такого складу та вид понесених витрат, не мають впливу на вирішення цього питання відповідно до наведених норм. Наведені норми мають різний предмет регулювання, правову природу виникнення та застосування.

Разом з тим, ст. 140 КАС України встановлює спеціальне та відмінне у співвідношенні з нормами ст. 142 КАС України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір» правило, згідно з яким, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Тобто, якщо позивач відмовляється від позову з будь-яких інших причин, що є наслідком закриття провадження у справі (крім випадку задоволення його вимог відповідачем після подання позовної заяви), то в такому випадку позивачу підлягає повернення лише п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В той же час, коли відмова позивача від позову обумовлена задоволенням позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви, тоді застосовуються правила розподілу судових витрат відповідно до ст. 140 КАС України.

Таким чином, враховуючи те, що відмова позивача від позову обумовлена задоволенням позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви, а тому при розподілі судових витрат у даній справі, суд застосовує положення статті 140 КАС України.

Судом встановлено, що при поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1816,00 грн., що підтверджується квитанціями про сплату від 20.01.2021р. № 51852 та № 51896, а отже, суд присуджує позивачу понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020р. у справі № 300/941/19, від 31.03.2020р. у справі № 726/549/19 та від 30.04.2020р. у справі № 826/4466/18 на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 17.06.2020 р. між адвокатським об`єднанням «БІРЮК, МІГУЛЬОВ І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги № 17/06/2020.

Так, позивач надав до суду звіт від 22.02.2020р. № 1-02/21-3 про виконання договору № 17/06/2020 від 17.06.2020 р.(який був складений датою раніше, ніж укладений договір про надання правової допомоги), на загальну вартість послуг 6534,00 грн., згідно з яким в рамках договору були надані послуги:

- вивчення порушеного клієнтом питання, ознайомлення з первинними документами, проведення аналізу нормативно-правової бази: тривалість 2 години (помічник адвоката); вартість 1200,00 грн.;

- проведення огляду, аналізу та узагальнення судової практики у справах, що за предметом співпадають зі справою, дорученою клієнтом: тривалість 1 год.30 хв. (помічник адвоката); вартість 900,00 грн.;

- підготовка письмових доказів додатків до позовної заяви друк та копіювання документів (235 арк.) вартість 1034,00 грн.;

- участь у судовому засіданні 25.02.2021р. (справа № 160/908/21) 1 судодень, вартість 1000,00 грн.;

- підготовка та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (визнання протиправним та нечинним рішення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 13.11.2020 року №7-1/VIII «Про утворення постійних комісій Межиріцької сільської ради» та від 13.11.2020 року №8-1/VIII «Про затвердження Регламенту Межиріцької сільської ради»), 3 години (помічник адвоката) вартість 1800,00 грн., 30 хвилин (адвокат) вартість 600,00 грн.

Також, 22.02.2021р. між адвокатським об`єднанням «Бірюк, Мігульов і партнери» та ОСОБА_1 , який є співзасновником адвокатського об`єднання «БІРЮК, МІГУЛЬОВ І ПАРТНЕРИ» складено акт приймання-передачі наданих послуг № 1-02/21 на виконання договору про надання правової допомоги № 17/06/2020 від 17.06.2020 р., згідно із яким послуги, зазначені у звіті про виконання договору надані об`єднанням, загальна вартість послуг складає 6534,00 грн. та виписано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 21 від 22.02.2021р., відповідно до якого, на підставі договору № 17/06/2020 від 17.06.2020р. та акту № 1-02/21 від 22.02.2021р. прийнято від ОСОБА_1 6534,00 грн.

При цьому, у супереч додатку 2 до «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148, надана копія касового ордеру, як первинного документу, що застосовується для оформлення надходжень, не містить прізвище та ініціали головного бухгалтера або особи, уповноваженої керівником установи/підприємства, на яку покладено обов`язок з оформлення цих документів (пункти 25, 32 Положення). Отже, надана квитанція до прибуткового ордеру не містить відомості щодо особи, відповідальної за його оформлення, а саме прізвище та ініціали, як дані, що дають змогу ідентифікувати таку особу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення заявлених витрат в розмірі 6534,00 грн.

Керуючись ст. ст. 140, 238, 241-245, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про відмову від позову - задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі 160/908/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (51473, Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.Межиріч, пров.Виконкомівський, буд.1, ) про визнання протиправними та нечинними рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень), сплачені згідно з квитанціями про сплату від 20.01.2021р. № 51852 та № 51896, за рахунок бюджетних асигнувань Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6534,00 грн. - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв