Справа № 160/11161/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
02 серпня 2021 року Справа № 160/11161/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
08.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаного речового майна за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 02 листопада 2015 року по 01 вересня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаного речового майна за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 02 листопада 2015 року по 01 вересня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійснені нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 02 листопада 2015 року по 01 вересня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02 листопада 2015 року по 28 лютого 2018 року - базовий місяць січень 2008, за період проходження служби з 01 березня 2018 по 01 вересня 2020 року - базовий місяць березень 2018 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

26.07.2021 року позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви. В обгрунтування заяви зазначено, що питання строку звернення до суду у справі щодо стягнення індексації регулюється положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, частиною другою якої визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У 2013 році Конституційний Суд України виніс рішення у справах № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у яких дійшов висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум несвоєчасно отриманої заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Зазначає, що положення статті 122 КАС України щодо обмеження строків звернення до суду не можуть застосовуватися у спорах щодо стягнення індексації заробітної плати, незважаючи на те, що спірні правовідносини виникли під час проходження позивачем публічної служби. Щодо строку звернення до суду з вимогою про стягнення грошової компенсації невикористаного речового майна позивач зазначив, що наказом командира 93 окремої механічної бригади (по особовому складу) від 01.09.2020 року №235-рс ОСОБА_1 звільнено у запас на підставі підпункту "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 13 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та командиром військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №296 від 13.10.2020 року ОСОБА_1 включено до списків частини та поставлено на забезпечення. Станом на сьогоднішній день позивач перебуває у складі військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 23.06.2021 №687 командира військової частини НОМЕР_2 та військовим квитком. Посилаючись на норми статей 256, 260, 261, 263 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 вказує, що перебіг позовної давності зупиняється якщо позивач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Отже, позивач робить висновок, що ним не порушено строк звернення до суду з позовною вимогою до військової частини НОМЕР_1 .

Розглянувши позовну заяву та заяву про усунення недоліків, суд зазначає наступне.

Позивача згідно з наказом командира 93 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 01.09.2020 року №235-рс ОСОБА_1 звільнено у запас на підставі підпункту "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", цим же наказом виключено зі списків особового складу. При виключенні зі списків військової частини НОМЕР_1 , на думку позивача, відповідач не виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення починаючи з 02 листопада 2015 року по 01 вересня 2020 року, грошову компенсацію за невикористане речове майно.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо проходження та звільнення з публічної служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 року у справі №240/532/20.

За наведених обставин, суд критично оцінює посилання позивача на положення частини 2 статті 233 КЗпП України щодо права звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Позивач не погоджується з вірністю розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 02 листопада 2015 року по 01 вересня 2020 року.

Суд зазначає, що грошове забезпечення - є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір та складові були відомі позивачу, який отримує грошове забезпечення щомісячно.

Отже, про порушення права, що стало підставою для звернення позивача з цією позовної вимогою позивачу мало бути відомо при отриманні грошового забезпечення.

В частині вимог щодо грошової компенсації невикористаного речового майна за період з 02 листопада 2015 року по 01 вересня 2020 року, суд зазначає, що повний розрахунок з позивачем мав бути проведений в день звільнення, тобто 01.09.2020 року.

Отже, про порушення права позивача в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 мало бути відомо ще 01.09.2020 року.

Та обставина, що 19.04.2021 року позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою про проведення нарахувань та виплату компенсації не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 44 постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19.

З огляду на зазначене, позивач мав звернутись до суду з позовною заявою не пізніше 01.10.2020 року.

До суду ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 08.07.2021 року.

Отже, позивачем порушено місячний строк звернення до суду.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В заяві про усунення недоліків позивач зазначив, що 13.10.2020 року між ОСОБА_1 та командиром військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби.

З цього приводу суд зазначає, що позивач вступив на військову службу за контрактом вже після спливу строку звернення до суду з цим позовом.

Також, позивач посилається на норми статей 256, 260, 261, 263 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та вважає, що ним не порушено строк звернення до суду.

Суд зазначає, що визначена частиною 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

Суд звертає увану, що матеріальні норми Цивільного кодексу України регулюють іншу сферу суспільних правовідносин - особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Тоді як процесуальні питання у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, регулюються нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин норм Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, наведені позивачем в заяві доводи не спростовують цієї обставини; позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення.

Враховуючи зазначене, заява позивача про усунення недоліків та відкриття провадження у справі задоволенню не підлягає, а позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 має бути повернута позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви позивача про усунення недоліків та відкриття провадження у справі - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар