Справа № 640/29619/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ № 640/29619/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01 червня 2020 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 01 червня 2020 року, контролюючим органом порушено строки розгляду та прийняття вмотивованого рішення за скаргою, а тому, силу положень Податкового кодексу України, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач у письмовому відзиві на позов посилався на необґрунтованість позовних вимог, оскільки за результатами камеральної перевірки позивача контролюючим органом, враховуючи зауваження до акта перевірки, встановлено порушення позивачем строків сплати до бюджету єдиного податку, на підставі чого до позивача застосовані штрафні санкції та винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обгрунтованими, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду суддею Гарником К.Ю. та відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року судом витребувано у позивача: підтвердження подання до податкового органу у 2016 році заяви про відстрочення грошового зобов`язання на умовах статті 100 Податкового кодексу України; у відповідача: інтегровану картку платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) по сплаті єдиного податку за 2016 рік.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , з 06 січня 2012 року застосовує спрощену систему оподаткування, 3 група, 5% до розміру мінімальної заробітної плати.

Головним управлінням Державної податкової служби в місті Києві 08 травня 2020 року проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності сплати до бюджету єдиного податку за 2017-2020 роки, за результатом якої складено акт № 012053/26-15-05-01-04/ НОМЕР_2 , де встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку протягом строків, визначених пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України: згідно з декларацією від 03 лютого 2016 року № , сума боргу 17 845,1 грн, дата виникнення боргу - 19 лютого 2016 року, дата погашення боргу - 26 лютого 2016 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 7 днів; згідно з декларацією від 09 серпня 2017 року № , сума боргу 749,0 грн, дата виникнення боргу 19 серпня 2017 року, дата погашення боргу 11 жовтня 2017 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 53; декларація від 09 серпня 2017 року №, сума боргу 9 201,1 грн., дата виникнення боргу від 19 серпня 2017 року, дата погашення боргу - 12 жовтня 2017 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 54; декларація від 09 лютого 2018 року № 31261, сума боргу 9 790,1 грн., дата виникнення боргу 19 лютого 2018 року, дата погашення боргу 27 лютого 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 8; декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 10 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 20 серпня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 1; декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 9 635,1 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 03 жовтня 201року, кількість днів затримки по сплаті - 45; декларація від 02 листопада 2018 року № 96337, сума боргу 2 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 листопада 2018 року, дата погашення боргу 19 грудня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 30; декларація від 05 лютого 2019 року № 20835, сума боргу 9 300,0 грн., дата виникнення боргу 21 лютого 2019 року, дата погашення боргу 26 березня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 33; декларація від 07 травня 2019 року № 55919, сума боргу 3 650,0 грн., дата виникнення боргу 20 травня 2019 року, дата погашення боргу 05 червня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 16; декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 06 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 18; декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 240,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 13 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 25.

Листом від 18 травня 2020 року позивачем подано відповідачеві заперечення на вищезазначений акт.

Листом від 28 травня 2020 року № ФОП/26-15-33-16-15 про розгляд заперечення на акт камеральної перевірки від 08 травня 2020 року №012053/26-15-05-01-04/, результати розгляду перевірки викладені в наступній редакції: встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку: згідно з декларацією від 03 лютого 2016 року № , сума боргу 17 845,1 грн, дата виникнення боргу - 19 лютого 2016 року, дата погашення боргу - 26 лютого 2016 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 7 днів; декларація від 09 лютого 2018 року № 31261, сума боргу 9 790,1 грн., дата виникнення боргу 19 лютого 2018 року, дата погашення боргу 27 лютого 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 8; декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 10 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 20 серпня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 1; декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 9 635,1 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 03 жовтня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 45; декларація від 02 листопада 2018 року № 96337, сума боргу 2 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 листопада 2018 року, дата погашення боргу 29 листопада 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 10; декларація від 02 листопада 2018 року № 96337, сума боргу 2 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 листопада 2018 року, дата погашення боргу 19 грудня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 30; декларація від 05 лютого 2019 року № 20835, сума боргу 9 300,0 грн., дата виникнення боргу 21 лютого 2019 року, дата погашення боргу 26 березня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 33; декларація від 07 травня 2019 року № 55919, сума боргу 3 650,0 грн., дата виникнення боргу 20 травня 2019 року, дата погашення боргу 05 червня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 16; декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 06 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 18; декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 240,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 13 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 25.

На підставі акта перевірки від 08 травня 2020 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 01 червня 2020 року № та № , якими визначено за затримку сплати грошового зобов`язання з єдиного податку штрафу у розмірі 20% у сумі 3 787,02 (три тисячі сімсот вісімдесят сім) гривні 02 копійки та штраф за затримку сплати грошового зобов`язання з єдиного податку у розмірі 10% в сумі 3 568,01 (три тисячі п`ятсот шістдесят вісім) гривні 01 копійки.

Позивачем оскаржено вищезазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України (скарга від 11 червня 2020 року), де позивач зазначив про невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень принципам податкового законодавства, визначеними статтею 100 ПК України, оскільки виходячи зі стану платоспроможності, позивач при особистих зверненнях до інспектора ДПІ Деснянського району ГУ ДФС у місті Києві скористався відстроченням сплати грошового зобов`язання на умовах статті 100 цього Кодексу.

За результатом розгляду вищезазначеної скарги, Державною податковою службою України винесено рішення від 19 серпня 2020 року № 25903/6/06, яким скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Враховуючи порушення Державною податковою службою України 20-денного строку розгляду скарги за відсутності рішення про продовження строку розгляду останньої, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню

Підставами позову вказано порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача внаслідок винесення оскаржуваних повідомлень-рішень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) від 02 лютого 2010 року №2755-VI.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з положеннями статті 36 цього Кодексу, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, згідно з пунктом 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами пункту 295.3 статті 295 ПК України визначено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Згідно з пунктом 300.1 статті 300 ПК України, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до ПКУ за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до пункту 31.1 та пункту 31.3 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 ПК України).

При цьому, у силу положень норм статті 32 ПК України, зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 100.1 статті 100 ПК України, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу

Пунктом 100.2 статті 100 ПК України, платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Пунктами 100.4 та 100.5 статті 100 ПК України визначено, що підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Пунктом 100.8 статті 100 ПК України, рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, а також про перенесення строків сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки приймається у такому порядку: стосовно загальнодержавних податків та зборів - керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням особливостей, визначених пунктом 100.9 цієї статті; стосовно місцевих податків та зборів - керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та затверджується фінансовим органом місцевого органу виконавчої влади, до бюджету якого зараховуються такі місцеві податки та збори.

Згідно з пункт 1.8 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 №574, подання заяви про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) не припиняє сплату платником податку грошового зобов`язання (податкового боргу) до дня прийняття рішення про розстрочення (відстрочення).

Пунктом 126.1 статті 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Системний аналіз вищезазначених норм вказує, що застосування відстрочення сплати грошового зобов`язання платником можливе за наявності рішення податкового органу про розстрочення (відстрочення), якому передує звернення платника до податкового органу з відповідною заявою.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, на підтвердження обставин звернення позивача до податкового органу із заявою про відстрочення сплати грошового зобов`язання, а так само, відсутні відомості щодо прийняття податковим органом рішення про відстрочення сплати.

Щодо викладених у позовній заяві обставин порушення 20-денного строку прийняття рішення за результатом розгляду скарги в порядку адміністративного оскарження податкових повідомленнях-рішеннях, судом встановлено.

Згідно матеріалів справи, в порядку адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 01 червня 2020 року позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України (вх. ДПС від 16 червня 2020 року № 22820/6).

За результатом розгляду вищезазначеної скарги, Державною податковою службою України прийнято рішення від 19 серпня 2020 року № 25903/6/99-, яким у задоволенні скарги відмовлено, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Пунктом 56.8 статті 56 ПК України визначено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) або надати йому під розписку.

Пунктом 56.9 статті 59 вказаного Кодексу визначено, що Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Законом України від 13 травня 2020 року №591-ІХ, який набрав чинності 29 травня 2020 року, Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у розділі ХХ «Перехідні положення» ПК України розділ 1 доповнено пунктами 12 і 13, зокрема, пунктом 52 8 - Тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених: статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що наведені у якості обгрунтування позовних вимог обставини порушення 20-денного строку прийняття рішення за скаргою в порядку адміністративного оскарження, що має наслідком повне задоволення скарги на користь платника податків, є неогрунтованими.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити .

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник