Справа № 620/430/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Справа № 620/430/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України

в Чернігівській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач) про:

- визнання неправомірним рішення Відповідача, яке оформлено протоколом №56 від 26.08.2020;

- зобов`язання відповідача призначити Позивачці пенсію за віком, згідно із Закону України «Про державну службу», починаючи з 19.08.2020.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону № 889-VIII, а саме 19.08.2020, ОСОБА_1 досягла встановленого чинним законодавством пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та стаж її державної служби, з урахуванням вищенаведеного, складає понад 20 років, а тому позивач має право на призначення вищевказаної пенсії.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що Позивачка працювала на посадах працівників податкової служби, які за твердженням Апелянта, не належать до посад державної служби в розумінні законодавства.

З цих підстав Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав його зарахувати Позивачці до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком як державному службовцю, з 26.04.2002 по 31.05.2013, з 01.01.2014 по 12.05.2016.

Разом з тим, Апелянт стверджує, що Позивачка фактично просила їй повторно призначити пенсію, що не передбачено чинним законодавством, яке допускає можливість лише переведення на інший вид пенсії.

З цих та інших підстав Апелянтка вважає, що оскаржуване нею рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 витребувано додаткові докази у справі.

21.07.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові докази в цій справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 03.10.1983 по 23.04.2001 Позивачка працювала на різних посадах в газеті «Робітниче слово», Чернігівському міському телерадіоагенстві «Новий Чернігів» та Чернігівській обласній державній телерадіокомпанії, які відповідно до довідки Управління у справах преси та інформації Чернігівської обласної державної адміністрації від 25.04.2002 №01-11/254-1 на час роботи позивача були комунальними засобами масової інформації обласної телерадіокомпанії - держаними ЗМІ.

26.04.2002 ОСОБА_1 була прийнята на роботу в Державну податкову адміністрацію в Чернігівській області на посаду заступника начальника управління-начальника відділу по роз`ясненню податкового законодавства в засобах масової інформації управління по роз`ясненню податкового законодавства по переводу з ВАТ «Чернігівгаз» за рішенням конкурсної комісії.

26.04.2002 ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця.

З 01.06.2013 Позивачці присвоєно 9-й ранг державного службовця.

У період роботи в органах податкової служби Позивачка отримувала спеціальні звання радника податкової та митної служби.

Загальний період роботи ОСОБА_1 в органах податкової служби становить 14 років 0 місяців 17 днів

З 12.06.2014 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по 3-й групі інвалідності внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19.08.2020 Позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення їй на пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

До вказаної заяви ОСОБА_1 було додано довідки про заробітну плату, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, трудову книжку та інші документи.

Протоколом від 26.08.2020 № 56 Відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову в її переведенні на інший вид пенсії, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIIІ Позивачка не займала посади державної служби та не мала 10-ти років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

При цьому, ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило Позивачку про відсутність підстав для зарахування їй до стажу роботи, який надає право на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», періодів її роботи в органах державної податкової служби з 26.04.2002 по 31.05.2013 та з 01.01.2014 по 12.05.2016

Позивачка, вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-ХІІ, який був чинним станом на час здійснення Позивачкою її трудової діяльності (далі - Закон № 509-ХІІ), «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 07.02.2002 № 3056-III) від 23.09.1997 № 540/97-ВР (далі - Закон № 540/97-ВР), Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі - Порядок № 622).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями частини першої статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ) установлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до вимог пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон № 509-ХІІ.

Так, відповідно до статей 1, 2 Закону № 509-ХІІ (в редакції, чинній на час роботи Позивачки) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).

Завданнями органів державної податкової служби є: здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі); внесення у встановленому порядку пропозицій щодо вдосконалення податкового законодавства; прийняття у випадках, передбачених законом, нормативно-правових актів і методичних рекомендацій з питань оподаткування; формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб; роз`яснення законодавства з питань оподаткування серед платників податків; запобігання злочинам та іншим правопорушенням, віднесеним законом до компетенції податкової міліції, їх розкриття, припинення, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини шостої статті 15 Закону № 509-ХІІ посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Відповідно до статті 12 Закону № 540/97-ВР (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 07.02.2002 №3056-III) стаж роботи журналіста в державних та комунальних засобах масової інформації зараховується до стажу державної служби, а стаж державної служби зараховується до стажу роботи журналіста в державному або комунальному засобі масової інформації.

Пунктом 2 Порядку № 622 визначено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», зокрема, мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (пункт 3 Порядку №622).

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

Відповідно до норм статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Абзацом першим частини третьою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право на пенсію державного службовця набуває особа при наявності певних умов: досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу та відповідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, лише за наявності зазначених умов та їх сукупності за особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та/або на переведення на таку пенсію.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону № 889-VIII, а саме 19.08.2020, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досягла встановленого чинним законодавством пенсійного віку та стаж її державної служби, з урахуванням вищенаведеного, складає понад 20 років, а тому вона має право на призначення такої пенсії.

Доводи Апелянта про те, що Позивачка працювала на посадах працівників податкової служби, які за твердженням Апелянта, не належать до посад державної служби в розумінні законодавства, є безпідставними з огляду на вищевикладене.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що Позивачка прийняла присягу державного службовця їй було присвоєно відповідний ранг.

Твердження Апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав його зарахувати Позивачці до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком як державному службовцю, з 26.04.2002 по 31.05.2013, з 01.01.2014 по 12.05.2016, судова колегія відхиляє з підстав, наведених вище.

З приводу доводів Апелянта про те, що Позивачка фактично просила їй повторно призначити пенсію, що не передбачено чинним законодавством, яке допускає можливість лише переведення на інший вид пенсії, колегія суддів зазначає, що такі доводи не гуртуються на нормах чинного законодавства і в цьому випадку має місце саме призначення пенсії за іншим законом.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 243/8903/16-а.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 27 липня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

А.Г. Степанюк