Справа № 640/12665/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну стягувача виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, заявник звернувся з апеляційною скаргою.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 4 КАС України надано визначення терміну судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою, у якій просить суд замінити стягувача - акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису № 1594, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. 22.06.2020 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження по даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що дану справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, законодавцем закріплено право заінтересованих осіб, а також виконавця за заявою сторони на звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Разом з тим, передбачивши можливість звернення до суду із вказаною заявою, Закон України «Про виконавче провадження» не у повній мірі регламентував процедуру реалізації такого права, зокрема, в частині визначення суду, до якого така заява подається у випадку ініціювання зміни сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса.

Судом апеляційної інстанції враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України» зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування.

У рішенні від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив, що вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

У контексті наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, положення ч. 2 ст. 74 даного Закону передбачають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, у порядку цивільного або господарського судочинства вирішують питання, пов`язані з виконанням саме рішень судів відповідної юрисдикції. Натомість, питання, пов`язані з виконанням як рішень адміністративних судів, так і рішень інших органів (посадових осіб), підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», відбувається на підставі примусового виконання виконавчого напису № 1594, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. 22.06.2020 року, а не на підставі судового рішення.

Також, колегією суддів апеляційної інстанції враховується, що, як вірно зазначив суд першої інстанції, у ч. 1 ст. 379 КАС України у чинній редакції передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Натомість, формулювання «суд, який розглядав справу як суд першої інстанції», у частині 1 статті 264 КАС України, яка була чинною до 15.12.2017 року та яку застосовувала Велика Палата Верховного Суду при прийнятті постанови від 16.01.2019 року у справі №826/7941/17, не було зазначено.

Водночас, правова природа правовідносин, пов`язаних із розглядом даної заяви, у розрізі їх регламентації Законом України «Про виконавче провадження» свідчить, що саме до компетенції адміністративного суду належить вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні, відкритому з метою виконання виконавчого напису нотаріуса.

Передача такої заяви на розгляд іншого суду зумовило б порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким судом, у розумінні положень КАС України та Закону України «Про виконавче провадження» є саме адміністративний суд. Розгляд такої заяви за правилами цивільного чи господарського судочинства матиме своїм наслідком порушення права особи на розгляд його заяви належним судом, адже, як вже було підкреслено вище, до компетенції відповідних судів віднесено виключно розгляд питань, пов`язаних з виконанням саме їх рішень.

Поряд з іншим, судом першої інстанції помилково не було враховано, що у вищезгаданій постанові Велика Палата Верховного Суду формулювала свій висновок щодо належності розгляду відповідного питання адміністративним судом не лише виходячи з положень КАС України, а й з огляду на приписи ст. ст. 15, 74 Закону України «Про виконавче провадження», які протягом 2017-2021 років змін не зазнавали.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, у постановах від 22.07.2019 року у справі № 822/1659/18, від 26.02.2020 року у справі №826/7981/17, від 09.04.2020 року у справі № 641/5987/18 та від 27.01.2021 року у справі № ЗВ/380/22/20 Верховний Суд також застосовував відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №826/7941/17 в аналогічних за змістом правовідносинах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що відмовляючи у відкритті провадження по даній справі, з підстав неналежності її вирішення у порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції не врахував наведені вище положення норм матеріального та процесуального права, що мало своїм наслідком неправильне вирішення питання щодо підвідомчості даної заяви.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 379 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року про відмову у відкритті провадження - скасувати, а справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 29.07.2021 року