Справа № 200/4664/21
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р. Справа№200/4664/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В.,

при секретарі судового засідання Скрипник К.О.

за участю:

представника відповідача Черноусова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Свободи, 5), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві (03062, м.Київ, вул.Перемоги, буд.92/2) з вимогами:

- визнати бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у продовженні (призначенні) нарахування та виплати страхових виплат перед ОСОБА_1 з 06.04.2021, протиправною;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області продовжити (призначити) нарахування та виплату перед ОСОБА_1 страхові виплати з 06.04.2021, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат, за весь період, починаючи з 01.06.2015 по 05.04.2021.

Позивач зазначає, що не є внутрішньо переміщеною особою, до червня 2014 року отримував страхові виплати у Торезькому міському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області, який перестав здійснювати свої повноваження у зв`язку з проведенням АТО на території Донецької області. З 28.11.2014 перебував на обліку у відділенні УВДФСС України у місті Києві та отримував страхові виплати, та у зв`язку із закінченням дії довідки, виплату страхових виплат було зупинено з 01.06.2015. В березні 2021 року позивач звернувся через свого представника за довіреністю до Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою про продовження раніше призначених страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням статусу та надав відповідні оригінали документів, проте йому було відмовлено в поновленні страхових виплат, оскільки відсутні підстави для взяття на облік позивача. Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати соціальних виплат протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача надав до суду відзив проти адміністративного позову, відповідно до якого вказує, що позивач у визначеному законодавством порядку не вживав заходів, спрямованих на отримання належної йому суми соціальних виплат та у зв`язку з цим не зміг отримати вказані виплати. На думку представника відповідача, позивачем не надано до суду доказів того, що він був позбавлений права і можливості реалізувати своє право на соціальне забезпечення, гарантоване Конституцією України в порядку, визначеному, зокрема Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Зазначає, що заява про призначення/продовження раніше призначених страхових виплат разом з оригіналами документів подається особою працівникам управління особисто. У зв`язку з чим, представник фонду вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві на адресу суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управлінні та отримував страхові виплати з грудня 2014 року по травень 2015 року, страхові виплати за спірний період Управлінням не нараховувались оскільки потерпілий починаючи з червня 2015 року не перебуває на обліку в Управлінні. Станом на 10.06.2021 в Управління відсутня заборгованість по щомісячних страхових виплатах ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26.04.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 26.05.2021 замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; призначено підготовче засідання на 08.06.2021; витребувано додаткові докази у справі.

Ухвалами суду від 08.06.2021 у задоволенні клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області про витребування доказів в адміністративній справі №200/4664/21 відмовлено повністю; продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №200/4664/21 на тридцять днів з дня закінчення шістдесятиденного строку, визначеного ч.4 ст.173 КАС України; відкладено підготовче засідання на 01.07.2021; витребувано від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві додаткові докази у справі.

Ухвалою суду від 01.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серії ОСОБА_1 встановлено 10% втрати працездатності з 17.06.1994 безстроково.

ОСОБА_1 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві та отримував страхові виплати з грудня 2014 по травень 2015.

З червня 2015 ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві.

24.03.2021 представник позивача надав запит Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві щодо нарахування та виплати страхових виплат, не виплачених за минулий період ОСОБА_1 . У відповідь отримав лист від 30.03.2021 №2669-2, відповідно до якого ОСОБА_1 звернувся до Управління 28.11.2014 із заявою про тимчасове продовження раніше призначеної страхової виплати та у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, ОСОБА_1 зупинено страхові виплати з 01.06.2015. 04.05.2017 ОСОБА_1 звернувся повторно до Управління із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат, проте 16.06.2017 до Управління надійшов Витяг з рішення засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Печорській районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у призначенні (відновленні) страхових виплат (відсутність за фактичним місцем проживання). Для продовження страхових виплат ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до Управління та надати необхідні документи, суми, які не виплачені за минулий період ОСОБА_1 в Управлінні не обліковуються.

06.04.2021 ОСОБА_1 через свого представника подав заяву до Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції ФССУ в Донецькій області, якою просив призначити нарахування та виплату страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням. Також просив нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат з червня 2014 року по 05.04.2021 оскільки страхові виплати не отримував з червня 2014 року.

У відповідь на вказану заяву Слов`янське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області надало позивачу лист від 12.04.2021 №36.04-23/1007, яким позивача повідомлено, що з заявою про продовження раніше призначених щомісячних страхових виплат до Слов`янського відділення Фонду ОСОБА_1 не звертався, тому страхові виплати не нараховувались та не виплачувались. У зв`язку з тим, що на постійному обліку ОСОБА_1 знаходиться у Чистяківському міському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області, щодо наявності заборгованості по страховим виплатам йому необхідно звернутись до Мангушського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, за адресою: 87400, Донецька область, смт.Мангуш, пр.Миру буд.58/95 офіс 4.

Відповідно до довідки, наданої відповідачем ОСОБА_1 з червня 2015 року по квітень 2021 року ненараховано та невиплачено щомісчні страхові виплати.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно не виплати соціальних виплат позивачу з підстав, які не передбачені ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд зазначає, що у положеннях ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон №1105-XIV).

Пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп.1,3 ч.1 ст.3).

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону №1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз.3 п.2 постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 №20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції").

За приписами п.7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб. Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці. Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі-постанова №365) установлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві припинено виплату страхових виплат позивачу у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи, проте суду не надано жодних доказів щодо скасування дії довідки позивача.

Також, не надано належних, допустимих та достатніх доказів закінчення дії довідки ВПО позивача на момент його перебування на обліку в управлінні фонду у м.Києві.

Крім того, суд вказує, що підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, тому скасування довідки ВПО не є законною підставою припинення здійснення соціальних виплат позивачу.

Відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Щодо посилань відповідача на приписи п.3 ст.12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", за якими, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: повернулася до покинутого місця постійного проживання, як законності своїх дій, суд зазначає.

Стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У спірних правовідносинах ч.2 ст.77 КАС України на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності припинення соціальних виплат позивачу, а тому останній, посилаючись на п.3 ст.12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", вказував про законність скасування довідки ВПО та, як наслідок, правомірність припинення соціальних виплат.

Як передбачено ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у м.Києві, припиняючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надалі, позивач через свого представника, звернувся до територіального Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою про поновлення йому страхових виплат та виплати створеної заборгованості.

Суд констатує, що представником позивача в заяві про призначення та нарахування страхових виплат від 06.04.2021 були вказані відомості, які не відповідають фактичним обставинам в частині вимог про нарахування та виплату заборгованості зі страхових виплат з червня 2014 року по квітень 2021 року, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач отримував страхові виплати до червня 2015 року та йому виплачена заборгованість за 2014 рік.

Таким чином, відповідно до наданої відповідачем довідки ОСОБА_1 з червня 2015 року по квітень 2021 року ненараховані та невиплачені щомісячні страхові виплати.

Таким чином, позивачу не нараховувались та не виплачувались страхові виплати за період з 01.06.2015 по 05.04.2021.

Відповідно до ч.ч.5,6,7 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст.34 Закону України "Про оплату праці".

Суд констатує, що втрату непрацездатності позивачу встановлено у розмірі 10% з 17.06.1994 безстроково.

Таким чином, страхові виплати позивачу повинні були проводитись безстроково.

Законом не передбачено обов`язок особи звертатись до управління для продовження страхових виплат, позивач є громадянином України, він перебував на обліку в управлінні фонду соціального страхування до 2014 року, ступінь непрацездатності йому встановлено безстроково.

Позивач зазначає, що не є внутрішньо переміщенню особою.

Суд вважає, що посилання управління на підзаконні акти не є вірним, Закон має вищу юридичну силу, а звуження прав позивача є порушенням його конституційних прав.

Крім того, справа про страхові виплати позивача знаходилась на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Чистякове Донецької області, що знаходилося на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 №252-VIII, а також Закону України від 16.09.2014 №1680-VII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» м.Чистякове Донецької області визнано тимчасово окупованою територією.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Чистякове Донецької області на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №595, переміщено із зони проведення АТО та було зареєстроване у місті Волноваха, справа залишилася на тимчасово окупованій території.

Вказаний факт не заперечується сторонами та не є спірною обставиною в рамках вказаної справи.

Так, оскільки відділення не має статусу юридичної особи, а має такий статус Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, то суд вважає за доцільне визнати протиправними дії та зобов`язати відповідача продовжити позивачу страхову виплату з виплатою створеної заборгованості з 01.06.2015 по 05.04.2021.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також, розглядаючи вказану справу відносно окремого порядку виплат, суд вказує наступне.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, п.15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

За змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26.12.2011 та №2-рп-99 від 02.03.1999 висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у Закон №1105-XIV з приводу особливостей виплати заборгованості з соціальних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалося.

Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст.9 Закону №1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335, якими внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон №1105-XIV внесено не було.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В свою чергу, суд також вказує, що застосування заходів судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Про доцільність застосування таких заходів суд вирішує в кожній конкретній ситуації окремо з огляду на характер спірних правовідносин, сторін, а також ймовірну можливість невиконання особою, не на користь якої ухвалено рішення, приписів суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність застосування до відповідача такого заходу судового контролю як подання звіту. Разом з тим, у суду немає жодних доказів, що свідчили б про можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі.

За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність вимоги про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про недоцільність застосування до відповідача такого заходу судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 908,00 грн.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. за подання до суду адміністративного позову.

Таким чином, судовий збір у розмірі 454 грн. (50%) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у продовженні нарахування та виплати страхових виплат перед виплату ОСОБА_1 з 01.06.2015.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області продовжити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат та виплатити заборгованість зі страхових виплат за період з 01.06.2015. по 05.04.2021.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області (, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Свободи, 5) судовий збір у розмірі 454 грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 20.07.2021.

Повний текст рішення виготовлено 30.07.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька