Справа № 640/11421/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Київ № 640/11421/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Тетіс»
до Головного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватне акціонерне товариство «Тетіс» (далі по тексту - позивач), адреса: 04212, місто Київ, вулиця Богатирська, будинок 1 до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26 лютого 2020 року;

- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Тетіс» судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції за затримку на 17 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, оскільки первинне податкове зобов`язання станом на дату застосування штрафних санкцій було не узгодженим, внаслідок оскарження останнього. З огляду на неузгодження грошового зобов`язання, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Відповідач у письмовому відзиві на позов посилався на необґрунтованість позовних вимог, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість, де встановлено несвоєчасну сплату грошових зобов`язань. Також відповідач зазначив, що застосування штрафу здійснено за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань.

Позивач у письмовій відповіді на відзив посилався на передчасність та неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки останнє винесено на підставі невиконання неузгодженого податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 10 липня 2019 року № . Позивач надав суду копії документів на підтвердження обставин судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду суддею Гарником К.Ю. та відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Актом про результати камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету Приватне акціонерне товариство «Тетіс» () від 27 січня 2020 року №2816/26-15-4-11-13 встановлено порушення ПРАТ «Тетіс» () граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 17 календарних днів: податкове повідомлення-рішення (форма 'Р') від 10 липня 2019 року № , сума боргу 288,1 грн, сума штрафної санкцій 28,81 грн; податкове повідомлення-рішення (форма 'Р') від 10 липня 2019 року № , сума боргу 59 765,9 грн, сума штрафної санкції 5 976,59 грн; загальна сума штрафних санкцій 6 005,4 грн.

Позивачем подано відповідачеві заперечення на вищезазначений акт перевірки, з якого слідує що станом на дату проведення камеральної перевірки відповідачем, податкові грошові зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 10 липня 219 року № є неузгодженням, внаслідок оскарження останнього в судовому порядку. Крім того, позивач зазначає, що листом від 21 жовтня 2019 року відповідача повідомлено про оскарження податкового повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року № в судовому порядку.

Листом від 24 лютого 2020 року вих. № 33701/10/26-15-04-11-018 відповідачем розглянуто заперечення до акту перевірки, з якого слідує, що за результатами розгляду акту перевірки від 27 січня 2020 року № 2816/26-15-04-11-13, заперечення на даний акт та інформаційних ресурсів Державної податкової служби, відповідач залишив висновки акту перевірки без змін.

Податковим повідомленням-рішенням від 26 лютого 2020 № на підставі акта перевірки від 27 січня 2020 року № 2816/26-15-04-11-13 Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві за затримку на 17 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Тетіс» сплати штраф у розмірі 10% у сумі 6 005,4 грн.

Позивачем оскаржено податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2020 року № в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (лист адресату направлено поштовим відправленням з описом вкладення 11 березня 2020 року) з одночасним повідомленням Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (лист направлено поштовим відправленням з описом вкладення 11 березня 2020 року).

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 15 лютого 2021 року де вказує на відсутність рішення за результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення рішення від 26 лютого 2020 року № . А також зазначив, що не дивлячись на адміністративне оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, відповідачем списано з особового рахунку позивача по податку на додану вартість за рахунок переплати штраф за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Позивачем заявлено про поновлення відповідачем запису в інтегрованій картці платника податків Приватного акціонерного товариства «Тетіс» переплату по податку на додану вартість на списану суму.

За результатом розгляду вищезазначеної заяви відповідачем направлено позивачеві лист від 18 березня 2021 року № 8874/6/26-15-04-16-13 щодо сторнування нарахованого грошового зобов`язання по податковому повідомленню рішенню, де зазначено про відсутність підстав сторнування грошового зобов`язання нарахованого в інтегрованій картці платника податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням від 26 лютого 2020 року № , оскільки станом на 17 березня 2021 за даними інформаційних ресурсів Державної податкової служби України відсутня інформація щодо реєстрації та розгляду скарги позивача вказане податкове повідомлення-рішення.

Також листом Державної податкової служби від 14 квітня 2021 року № 8477/6/99-00-18-03-01-06 повідомлено позивача, що листом від 17 березня 2020 року №9709/6/99-00-01-02-01-06, що скаргу позивача від 11 березня 2020 року на податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2020 року № повернуто без розгляду, внаслідок порушення скаржником пункту 151 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, та підпункту 2.3.2.5 пункту 2.3.2 Інструкції з діловодства у Державній податковій службі України, затверджено наказом ДПС від 20 грудня 2019 № 222, а сама повідомлення не адресовано Державній податковій службі України.

Не згода позивача з вказаним податковим повідомленням-рішенням стала підставою для звернення до суду з відповідним позовом

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 лютого 2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою

Пунктом 57.3. статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 56.1 статті. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2 статті 56 ПК України в редакції від 01 липня 2019 року було передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.3. статті 56 ПК України в редакції від 01 липня 2019 року було передбачено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином посвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили, а процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Таким чином, оскарження в судовому порядку податкового повідомлення-рішення, визначене у такому акті індивідуальної дії податкове зобов`язання вважається неузгодженим до розгляду справи судом по суті та прийняття відповідного рішення, а відтак, зазначене податкове зобов`язання не є податковим боргом.

За наявними в матеріалах справи копією рішення про результати розгляду скарги від 19 вересня 2019 року № 2452/1199-00-08-05-01, вбачається, що грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 10 липня 2019 року , оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 02 серпня 2019 року № 37089/6/99-99-11-04-01-25 продовжено строк розгляду скарги до 19 вересня 2019 року (включно).

За результатом адміністративного оскарження, податкове повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року № залишено без змін.

За наявною у матеріалах справи копією ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року по справі № 640/19959/19, позивачем в судовому порядку оскаржено податкові повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року №№, , , та від 24 вересня 2019 року №.

За даними автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що адміністративна справа № 640/19959/19 перебуває в провадженні суду, судового рішення по суті заявлених у позовній заяві позовних вимогах, судом не винесено.

Крім того, суд звертає увагу, що на наявною в матеріалах справи копією повідомлення від 21 жовтня 2019 року, що має відмітку відповідача про отримання 21 жовтня 2019 року, позивачем повідомлено відповідача про оскарження вищезазначеного податкового повідомлення-рішення в судовому порядку, а за даними автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що 20 листопада 2019 року в суді зареєстровано відзив відповідача по справі № 640/19959/19, де предметом оскарження є зокрема, податкове повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року № .

В сукупності, вказане свідчить, про неузгодженість станом на січень 2020 року грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 10 липня 2019 року №, а тому вказане грошове зобов`язання не є податковим боргом, в розумінні ПК України.

За таких обставин, враховуючи відсутність на момент здійснення камеральної перевірки у позивача податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням від 10 липня 2019 року № , у відповідача були відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій щодо невчасного виконання податкового зобов`язання, крім того, відповідачеві було відома про відсутність грошового зобов`язання у позивача.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2020 року № є безпідставним та підлягає скасуванню.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4 1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Згідно із пунктом 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідач, за відсутності у позивача грошового зобов`язання не мав права здійснювати жодних дій щодо його погашення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 16 квітня 2021 року № 448, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір на суму 2 270,0 грн. Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2 270,0 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Тетіс» задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 лютого 2020 року № .

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Тетіс» (04212, місто Київ, вулиця Богатирська, будинок 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені товариством витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,0 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 0 копійок)

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник