Справа № 420/13499/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/13499/20
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 31 905,40 грн., -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

02 грудня 2021 року військова частина НОМЕР_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 заподіяну майнову шкоду в розмірі 31 905,40 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивача посилався на те, що згідно з витягом аудиторського звіту від 09.07.2020 року №520/1/26/аз вх.№3533 «Про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 року по 01.03.2020 року», проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту, було встановлено факт нанесення збитків державі в розмірі 315994,80 грн. за рахунок застосування на автомобілях високооктанового автобензину марок А-92 та А-95 замість наявного автобензину А-76 (А-80).

За даним фактом у військовій частині НОМЕР_1 було призначено службове розслідування за результатами якого було встановлено, що під час проведення аудиту було здійснено перевірку дотримання вимог Таблиці основних і дублюючих марок пального, масел, мастил і спеціальних рідин, які використовуються при експлуатації автомобільної техніки до «Норм витрати пального/масел, мастил і спеціальних рідин при експлуатації, ремонті та консервації військової техніки й озброєння Збройних Сил України», введеного в дію наказом Miністра оборони України від 06.01.1999 року № 01. Перевіркою було встановлено, що за рахунок застосування на автомобілях високооктанового автомобільного бензину марок А-92 та А-95 замість наявного автомобільного бензину А-76 (А-80) нанесено збиток державі в розмірі 315 994,80 грн.

Згідно довідки про видачу високооктанових бензинів зі складу паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 за період з 25.12.2016 року по 20.03.2020 року, що в загальній сумі становить 315994,80 грн., зі сховища паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 було видано бензину марки А-92 та А-95 замість А-80 на загальну різницю в вартості 201 338,20 грн., з них колишній начальник сховища паливно-мастильних матеріалів старший солдат ОСОБА_1 видав бензин А-92 та А-95 замість А-80 з загальною різницею у вартості на суму 31905,40 грн.

Крім того, під час, службового розслідування було встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника сховища ПММ військової частини НОМЕР_1 через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена школа державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31905,40 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до частини 1статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Позивач стверджує, що шкода, завдана військовій частині НОМЕР_1 , полягає в тому, що внаслідок особистої недисциплінованості, низького рівня знань керівних документів та неналежного виконання службових обов`язків, начальник складу паливно-мастильних матеріалів старший солдат ОСОБА_1 порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена шкода державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31905,40 грн.

Відповідно до частини 1статті 12Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців, та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Таким чином позивач вважає, що завдана відповідачем шкода у загальній сумі 31905,40 грн. підлягає відшкодуванню в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 31 905,40 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.08.2016 року №179 призначено старшого солдата ОСОБА_1 , комірника взводу матеріально-технічного забезпечення, - начальником сховища (ПММ) взводу матеріально технічного забезпечення, ВОС 859504А, шпк «молодший сержант» (а.с.13).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.01.2019 року №1: «старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , начальника сховища (ПММ) взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого (демобілізованого) наказом командира 363 окремого батальйону охорони та обслуговування (по особовому складу) №108-РС від 27.12.2018 року, у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав, з 02.01.2019 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направити на облік до Вінницького ОМВК м. Вінниця» (а.с.13).

Аудиторським звітом про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 року по 01.03.2020 року від 09.07.2020 року №520/1/26/аз, проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту, встановлено факт нанесення збитків державі в розмірі 315 994,80 грн. за рахунок застосування на автомобілях високооктанового автобензину марок А-92 та А-95 замість наявного автобензину А-76 (А-80) (а.с.5-10).

Актом службового розслідування від 16.10.2020 року встановлено, зокрема, що:

- старший солдат ОСОБА_2 через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, які призвели до неналежної видачі майна служби пально-мастильних матеріалів, в порушення вимог Додатку № 2 до наказу Міністра оборони України від 06.01.1999 року №01, де визначено, що бензин марки А-92 використовується як дублюючий до бензину марки А-80 (тобто дозволяється видавати лише за відсутності на складах паливно-мастильних матеріалів низькооктанового бензину), видавав на вантажні автомобілі військової частини НОМЕР_1 (3ІЛ-131, ГАЗ-66) високооктанові бензини А-92 та А-95 замість наявного на складі паливно-мастильних матеріалів бензину марки А-80, чим наніс збитки державі, а саме: старший солдат ОСОБА_2 на загальну суму 31 905,40 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень 40 копійок);

- протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків: за час перебування на посаді начальника складу паливно-мастильних матеріалів, старший солдат ОСОБА_2 , видавав на вантажні автомобілі високооктанові бензини А-92 та А-95 за роздавальними відомостями №381 від 20.05.2017 на суму 291,40 грн., №570 від 28.08.2017 на суму 195,30 грн., №246 від 25.05.2017 на суму 195,30 грн., №262 від 25.05.2017 на суму 204,60 грн., №378 від 20.05.2017 на суму 384,40 грн., №165 від 21.05.2018 на суму 5245,20 грн., №382 від 20.05.2017 на суму 291,40 грн., №255 від 25.05.2017 на суму 142,60 грн., №798 від 21.10.2017 на суму 49,60 грн., №163 від 21.03.2017 на суму 266,60 грн., №517 від 20.07.2017 на суму 241,80 грн., №377 від 20.05.2017 на суму 99,20 грн., №164 від 21.02.2017 на суму 967,20 грн., №452 від 20.06.2017 на суму 241,80 грн., №534 від 21.07.2017 на суму 1791,80 грн., №727 від 29.09.2017 на суму 241,80 грн., №825 від 21.10.2017 на суму 49,60 грн., №74 від 28.01.2017 на суму 2225,80 грн., №3 від 21.12.2017 на суму 1432,00 грн., №279 від 24.11.2018 на суму 241,80 грн., №65 від 21.02.2018 на суму 241,80 грн., №208 від 21.07.2018 на суму 142,60 грн., №182 від 26.05.2018 на суму 669,60 грн., №219 від 26.07.2018 на суму 329,00 грн., №290 від 15.10.2018 на суму 291,40 грн., №206 від 21.07.2018 на суму 719,20 грн., №174 від 21.06.2018 на суму 1742,20 грн., №220 від 21.07.2018 на суму 3143,40 грн., №175 від 21.06.2018 на суму 4011,40 грн., №186 від 16.06.2018 на суму 768,80 грн., №260 від 20.09.2018 на суму 1593,40 грн., №183 від 07.06.2018 на суму 620,00 грн., №263 від 21.11.2018 на суму 409,20 грн., №235 від 22.08.2018 на суму 384,40 грн., №178 від 21.06.2018 на суму 471,20 грн., №192 від 02.07.2018 на суму 49,60 грн., №245 від 22.08.2018 на суму 725,40 грн., №187 від 19.06.2018 на суму 192,20 грн., №75 від 20.02.2018 на суму 285,20 грн., №155 від 21.04.2018 на суму 99,20 грн., №212 від 26.07.2018 на суму 74,40 грн., №196 від 17.07.2018 на суму 142,60 грн., №187 від 19.06.2018 на суму 192,20 грн., №187 від 19.06.2018 на суму 192,20 грн. з загальною різницею вартості палива на суму 31 905, 40 грн., чим порушено, зокрема, пункт 3.1.9 наказу Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», де зазначено, що усі посадові особи військової частини, які відають військовим господарством, повинні організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів; пункт 3.2.40 наказу Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», де зазначено, що начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах; статтю 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», де визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України та обов`язки начальника сховища паливно-мастильних матеріалів, де визначено, що начальник сховища паливно-мастильних матеріалів зобов`язаний суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків розливу, вигорання та нестач;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою: перебуваючи на посаді начальника сховища ПММ військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена шкода державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31905,40 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень 40 копійок);

- вина старшого солдата ОСОБА_1 виражається у формі непрямого умислу, що призвело до неналежного обліку та видачі майна служби пально-мастильних матеріалів та нанесення збитків державі (а.с.18-27).

В наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №164 від 16.10.2020 року «Про результати службового розслідування за фактом необґрунтованого використання високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80 на суму 315 994, 80 грн.» зазначено, що перебуваючи на посаді начальника сховища ПММ військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена школа державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31 905,40 грн.. З метою усунення недоліків, виявлених під час аудиту військової частини НОМЕР_1 , наказано помічнику командира батальйону з правової роботи, відповідно до статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців, та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-XI, подати позов до суду щодо відшкодування зі звільненого з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 заподіяної з його вини шкоди державі у розмірі 31905,40 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень 40 копійок) (а.с.15-17).

Згідно довідки розрахунку про відшкодування майна служби ПММ від 27.10.2020 року №2662 сума 31 905 гривень 40 копійок підлягає утриманню зі старшого солдата ОСОБА_1 за необґрунтоване використання автомобільних бензинів марки А92, А95 замість А80 (а.с.4).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача майнової шкоди.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, далі за текстом Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, далі за текстом Дисциплінарний статут), Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX, Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року № 1075-XI та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Колегія суддів зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут).

Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ІХ від 03.10.2019 року (далі Закон №160-ІХ), матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Колегією суддів встановлено, що як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.10.2020 року №164 «Про результати службового розслідування за фактом необґрунтованого використання високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80 на суму 315 994, 80 грн.» встановлено, що старшим солдатом ОСОБА_3 , нанесена шкода державі на загальну суму 31905,40 грн. Так, з метою усунення недоліків, виявлених під час проведення аудиту військової частини НОМЕР_1 наказано помічнику командира батальйону з правової роботи, відповідно до статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців, та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-XI, подати позов до суду щодо відшкодування зі звільненого з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 заподіяної з його вини шкоди державі у розмірі 31905,40 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень 40 копійок)

Доказів на підтвердження факту ознайомлення відповідача із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом необґрунтованого використання високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80 на суму 315 994, 80 грн.» від 16.10.2020 року №164, або відмови від такого ознайомлення, а також відсутні докази здійснення позивачем пропозиції щодо добровільного відшкодування завданої шкоди в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за наведеного правового регулювання (стаття 12 Закону №160-IX) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та або в іншому встановленому законом порядку.

Відтак, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору залежить від того, чи було відповідача ознайомлено із наказом та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою добровільно відшкодувати, законодавцем пов`язано можливість звернення із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Отож, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин позивач був зобов`язаний після ознайомлення відповідача з наказом, надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного строку добровільного відшкодування, остання могла звернутися до суду.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.