Справа № 200/12319/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року справа №200/12319/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сізонова Є.С.,

представника відповідача Суботіна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року по справі №200/12319/20-а (суддя І інстанції Лазарєв В.В., повний текст складено 10.03.2021 року у м.Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови від 05.12.2020 року №СХ-15/20, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови від 05.12.2020 року №СХ-15/20 (а.с. 2-13).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.12.2020 року №СХ-15/20 про заборону виходу в територіальне море та внутрішні води України українським невійськовим суднам і плавзасобам. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь позивача понесені судові витрати з судового збору та правничої допомоги у розмірі 5840 (п`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 80 коп. (а.с. 113-116).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 3 Інструкції № 291 вихід у море може бути заборонено будь-яким українським невійськовим суднам і плавзасобам незалежно від форми власності та відомчої належності, які допустили порушення встановленого порядку плавання і перебування у морі. Судом залишено поза увагою той факт, що 03.12.2020р. виявлено гр. ОСОБА_2 , який здійснив вихід в море та причалювання до берега на плавзасобі типу "Амур" ЯДО 0374 РТ (власник Позивач) без будь-яких документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги п.7 Положення про прикордонний режим, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. №1147 та вчинив адміністративне правопрорушення, відповідальність за яке передбачено ст.202 КУпАП. За даний факт позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, який здійснив випуск "Амур" ЯДО 0374 без перевірки наявності документів.

Окрім того, в оскаржуваній постанові досить чітко вказані обставини, які передували прийняттю рішення про тимчасову заборону виходу в море судну, а саме, в межах контрольованого прикордонного району було виявлено порушення промислового рибальства та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 - 10 КУпАП, віднесеної до компетенції Державної прикордонної служби України.

Відповідач також зазначає, що на момент розгляду судом справи, спірна постанова від 05.12.2020 року №СХ-15/20 не мала юридичної сили, оскільки строк заборони виходу в море плавзасобу типу "Амур" ЯДО 0374 РТ закінчився 03.01.2021р.

Також заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом витраченим адвокатом та ціною позову (а.с. 120-125).

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивач до судового засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що начальником Донецького прикордонного загону на підставі п.29 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003, п.34 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147 та пп. 3.2 п.3 Інструкції про порядок заборони виходи в територіальне море та внутрішні води України українських невійськових суден та інших плавзасобів посадовими особами Держприкордонслужби України, затвердженої наказом адміністрації Держприкордонслужби України від 18.04.2005 №291, винесено постанову від 05.12.2020 року №СХ-15/20, якою заборонено маломірному судну типу "Амур-М" ЯДО - 2208 виходити в територіальне море та внутрішні води України терміном на 30 діб з моменту винесення постанови з 05.12.2020р. по 03.01.2021 року (а.с. 78).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до п. 29 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: тимчасово обмежувати мореплавство та забороняти вихід у море українських невійськових суден і плавзасобів незалежно від форми власності, які допустили порушення встановленого порядку плавання і перебування у прилеглій зоні, територіальному морі та внутрішніх водах України.

Пунктом 34 Положення про прикордонний режим, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1147 визначено, що у разі порушення вимог щодо порядку зберігання, виходу у територіальне море та внутрішні води, завантаження і розвантаження торговельних та маломірних суден, інших плавзасобів, суден флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, посадки і висадки пасажирів органи Державної прикордонної служби мають право тимчасово забороняти експлуатацію об`єктів базування, місць базування суден флоту рибної промисловості або забороняти вихід у внутрішні води таких суден і плавзасобів. Про запровадження цієї санкції органи Державної прикордонної служби письмово інформують заінтересованих юридичних та фізичних осіб завчасно. Це обмеження діє до усунення виявлених порушень.

Порядок заборони виходу в територіальне море та внутрішні води України українських невійськових суден і плавзасобів посадовими особами Державної прикордонної служби України врегульовано Інструкцією затв. наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 18 квітня 2005 р. №291, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 13 червня 2005 р. за №652/10932 (надалі Інструкція № 291).

Згідно пункту 2 Інструкція № 291 рішення про заборону виходу в територіальне море та внутрішні води України (далі - море) українським невійськовим суднам і плавзасобам приймає начальник прикордонного загону чи загону морської охорони, про що виноситься постанова про заборону виходу в територіальне море та внутрішні води України (додаток 1).

Прийняттю рішення про заборону виходу в море українським невійськовим суднам і плавзасобам, як правило, повинно передувати притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення хоча б одного з правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, однією або більше особами, які перебували на судні чи плавзасобі.

Відповідно до пункту 3 Інструкції № 291 вихід у море може бути заборонено будь-яким українським невійськовим суднам і плавзасобам незалежно від форми власності та відомчої належності, які допустили порушення встановленого порядку плавання і перебування у морі, а саме:

3.1. Власник судна порушив вимоги щодо зберігання самохідних і несамохідних суден, інших плавзасобів.

3.2. Судно порушило вимоги прикордонного режиму щодо порядку виходу в море.

3.3. Судно перебувало в районі, оголошеному в установленому порядку тимчасово закритим для плавання.

3.4. Судно незаконно займалося будь-якою промисловою, дослідницькою, пошуковою або іншою діяльністю, скиданням і захороненням речовин, шкідливих для здоров`я людей або живих ресурсів вод, чи інших відходів та матеріалів.

3.5. Судно провадило висадку чи посадку людей, вивантаження чи навантаження вантажів у не встановлених для цього місцях або в установлених місцях, але без дозволу компетентних органів України.

3.6. Судно здійснювало без дозволу компетентних органів України підняття в повітря або прийняття на борт літальних апаратів.

3.7. Судно, члени екіпажу або інші особи, які перебували на судні, пошкоджували прикордонні знаки, засоби навігаційного огородження, кабелі зв`язку, інші підводні або надводні об`єкти, що належать Україні.

3.8. Капітан судна не пред`явив уповноваженим посадовим особам Державної прикордонної служби України передбачених законодавством суднових або вантажних документів.

3.9. Судно прямувало незаявленим курсом.

3.10. Судно не підкорялося законним розпорядженням представників органів Державної прикордонної служби України або інших компетентних органів України.

3.11. Судно не мало нанесених належним чином ідентифікаційних ознак (назва судна, порт приписки, державний реєстраційний номер).

3.12. Ідентифікаційні ознаки, нанесені на судні, не відповідали даним, які зазначені в суднових реєстраційних документах, що засвідчують право плавання цього судна під Державним Прапором України.

3.13. Судно не мало на борту оригіналів суднових документів, передбачених законодавством.

Отже, наведеною нормою визначено вичерпний перелік випадків, при яких вихід у море може бути заборонено.

Як вбачається зі спірної постанови, у якості підстави її винесення вказано п. 3.2 Інструкції № 291.

За приписами п.3.2 Інструкції № 291 вихід у море може бути заборонено у разі якщо судно порушило вимоги прикордонного режиму щодо порядку виходу в море.

Проте, спірна постанова не містить в собі відомостей про порушення судном вимог прикордонного режиму щодо порядку виходу в море.

У постанові зазначено, що 05.12.2020 р. о 08.30год. в межах контрольованого прикордонного району було виявлено порушення промислового рибальства із використанням маломірного типу "Амур-М " ЯДО 2208, біля об`єкту базування «№7.24. ДО по пр. Пляжному,1а під керуванням ОСОБА_1 . На борту маломірного судна були виявлені водні біоресурси «Пеленгас» у кількості 234 шт. на загальну суму 159120 грн. Знарядь лову не виявлено. Представниками НП в Донецькій області складений акт огляду місця події.

У відповідності до вимог п.3.4. Інструкції № 291 вихід у море може бути заборонено у разі якщо судно незаконно займалося будь-якою промисловою, дослідницькою, пошуковою або іншою діяльністю, скиданням і захороненням речовин, шкідливих для здоров`я людей або живих ресурсів вод, чи інших відходів та матеріалів.

Однак, у спірній постанові жодним чином не обґрунтовано, яке ж саме порушення промислового рибальства було допущено позивачем.

При цьому, в матеріалах справи наявний дозвіл №157 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), яким надано зокрема рибальському судну (плавзасобу) ЯДО-2208 на вилучення водних біоресурсів, а саме бички - 30,644 т., бички, оселедець чорноморсько-азовський прохідний в межах загального ліміту; хамса азовська, тюлька, кефалеві, креветки, гамариди в межах прогнозу допустимого вилову; атерина, пузанок- не лімітуються; калкан азовський, піленгас - в межах загального ліміту вилучаються як прилов; інші види риб добуваються як прилов і не лімітуються (а.с. 24-25).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому вірно задоволено позов.

Посилання відповідача на той факт , що 03.12.2020р. було виявлено гр. ОСОБА_2 , який здійснив вихід в море та причалювання до берега на плавзасобі типу "Амур" ЯДО 0374 РТ (власник Позивач) без будь-яких документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги п.7 Положення про прикордонний режим, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. N 1147 та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.202 КУпАП., колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведений факт не був покладений в основу оскаржуваного рішення.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивач у позові просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Відповідач у відзиві проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечував, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є безпідставно завищеними, необґрунтованими, непропорційними та неспівмірними в розрізі предмету спору та складності справи стосовно наданих юридичних послуг.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснених судових витрат на правничу допомогу адвоката позивачем долучено: договір про надання правової (правничої) допомоги від 05.12.2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг за договором від 05.12.2020 року про надання правової допомоги; додаткову угоду від 28.12.2020 року до договору про надання правової допомоги від 05.12.2020 року (а.с. 15, 38-40).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 28.12.2020р. за договором від 05.12.2020 року було надано наступні послуги: надання консультації - 1000,00 грн.; - підготовка доказів для долучення до матеріалів адміністративного провадження - 1000,00 грн.; - підготовка позовної заяви - 3000 грн.

Пунктом 3.1. додаткової угоди до договору від 05.12.2020 року про надання правової (правничої допомоги) визначено, що оплата послуг здійснюється клієнтом після підписання акту приймання-передачі наданих послуг, але не пізніше 60 днів після набрання судовим рішенням по справі законної сили.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції, враховуючи обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 139 КАС України, правомірно стягнуто на користь позивача 5000 грн. понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі №200/12319/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 10 березня 2021 року у справі №200/12319/20-а - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 27 липня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 27 липня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко