Справа № 160/11906/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
16.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії, протиправною постанову від 24.06.2021 року ВП № 64759905 про повернення виконавчого документу стягувачу за підписом державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Солдатова І.М. в порушення вище вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» та скасувати її;
- зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року справа № 160/5378/20, що набрало законної сили, у повному обсязі згідно виконавчого листа у відповідності норм Закону України «Про виконавче провадження»;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду суб`єктом владних повноважень, а саме, відповідачем - Управлінням забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. 24 червня 2020 року у справі № 160/5378/20 винесено рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яким зобов`язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації забезпечити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Рішення суду у справі № 160/5378/20 набрало законної сили 07.08.2020року та позивачу видано виконавчий лист № 160/5378/20. 11.03.2021року за заявою позивача про примусове виконання рішення суду винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 64759905. 24.06.2021 року у виконавчому провадженні №ВП 64759905 всупереч вимогам діючого Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання рішення суду. Вважаючи такі дії державного виконавця протиправними, а постанову від 24.06.2021 року такою, що прийнято всупереч чинному законодавству, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 р. та матеріали позовної заяви надіслано відповідачу 19.07.2021 року засобами електронного зв`язку .
На момент розгляду справи відзиву на позов відповідачем не надано.
27.07.2021 року відповідачем до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надано матеріали виконавчого провадження ВП № 64759905.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно до ч.5, ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 19 травня 2020 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1 Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, відповідача-2 Державної казначейської служби України, з вимогами про:
- визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо відмови позивачу у здійсненні доплат на користь ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 9464,00 грн., у відповідності до пункту 2 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV та Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 (Справа № 1-247/2018(3393/18);
- стягнути невідкладно з Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми, а саме у розмірі 9464,00 грн. у відповідності до пункту 2 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV та Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 (Справа № 1-247/2018(3393/18);
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду суб`єктом владних повноважень, а саме Відповідачем - Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації з зобов`язанням надати звіт у встановлений судом строк про виконання судового рішення згідно ст. 382 КАС України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року адміністративний позов у справі № 160/5378/20 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо забезпечення організації нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги буд. 26, ), забезпечити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року адміністративний позов у справі № 160/5378/20 набрало законної сили 07.08.2020 року та було видано виконавчий лист № 160/5378/20.

04 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) з заявою про прийняття виконавчого листа № 160/5378/20 до примусового виконання.

11.03.2021року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 160/5378/20, що виданий 04.03.2021 року, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 64759905.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №64759905 від 11.03.2021 р. боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №64759905 від 11.03.2021 р. направлено сторонам.

11.03.2021року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнуто витрати виконавчого провадження за користування автоматизованою системою виконавчого провадження ВП № 64759905.

11.03.2021року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнуто виконавчий збір в порядку частини 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в розмірі 24 000,00грн. в межах виконавчого провадження ВП № 64759905.

Зазначені копії постанов направлені сторонам виконавчого провадження.

09.04.2021року листом за вих. № 2723/0/192-21 Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації повідомив, що виконання рішення суду в частині здійснення виплати в збільшеному розмірі на теперішній час неможливо з наступних причин.

Відповідно до чинного бюджетного законодавства головним розпорядником коштів за КПКВ 2501150 «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною» є Міністерство соціальної політики України.

Відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 17.03.2020 року № 216, яким затверджено Паспорт бюджетної програми на 2020 рік за КПКВК 2501150 встановлюються планові асигнування для виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Зазначеним документом встановлені завдання, напрями використання бюджетних коштів, результативні показники, з зазначенням контингенту та розмірів виплат по відповідній програмі. Видатки на здійснення виплат по судовим рішенням щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, більших ніж встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2020р. № 112 «деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисті» і «Про жертви нацистських переслідувань», Паспортом бюджетної програми не передбачені.

За таких обставин остаточне виконання рішення суду в частині виплати громадянину ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в збільшеному розмірі можливо після внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України», уточнення Паспорту бюджетної програми, збільшення обсягу асигнувань по КПКВК 2501150 та надходження фінансування на зазначені цілі на рахунки.

Разом з листом надано розрахунок недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань на ОСОБА_1

22.04.2021 року винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду на боржника Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

13 травня 2021 року Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації листом за вих. № 3640/0/192-21 просив Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства скасувати постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

У листі №3640/0/192-21 від 13.05.2021 року Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації повідомив, що виплата громадянину ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в збільшеному розмірі можлива лише після внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України» , уточнення Паспорту бюджетної програми, збільшення обсягу асигнувань по КПКВК 2501150 та надходження фінансування на зазначені цілі на рахунки департаменту.

24.06.2021року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням ВП № 64759905.

Постановою від 24.06.2021 року встановлено, що в межах здійснення виконавчого провадження виникли обставини, що виключають можливість виконання рішення суду в повному обсязі з огляду на відсутність змін до Закону України «Про Державний бюджет України», уточнення Паспорту бюджетної програми, збільшення обсягу асигнувань по КПКВК 2501150 та надходження фінансування, що свідчить, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчий дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Не погодившись із постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 24.06.2021 р. у ВП №64759905, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404- VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ).

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до 1 частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункту 1 частини 3, частини 4 стаття 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В оскаржуваній постанові та під час розгляду справи відповідачем не доведено наявності обставин застосування вказаної правової норми.

З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає застосуванню до правовідносин в даній адміністративній справі, оскільки боржником у виконавчому документі є суб`єкт владних повноважень - Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Частиною першою статті 41 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до статті 63 Закону № 1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Водночас суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/14580/16 підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Оскаржувана постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі № 378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі № 286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі № 461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у адміністративній справі № 554/10283/18.

Матеріали виконавчого провадження ВП № 64759905, надані до суду, також свідчать про не виконання рішення суду.

Суд зазначає, що не виконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо соціальних виплат, позбавляють громадян права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) соціальної виплати на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України(стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у справі Soering vs UK Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р. вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 (№ 67534/01).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (п. 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява N 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.06.2021 ВП № 64759905 не відповідає вимогам та принципам, передбаченим у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнята необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Решта позовних вимог ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в зв`язку з наступним.

Позовна вимога про визнання дій державного виконавця Солдатова І.М. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні ВП №64759905 від 24.06.2021 р. згідно виконавчого листа у справі № 160/5378/20 протиправними є неналежним способом захисту порушеного права.

Рішення суб`єкта владних повноважень в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України це нормативно-правові акти чи індивідуальні акти.

Дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

В справі, що розглядається, суб`єкт владних повноважень реалізував свої владні управлінські функції шляхом винесення рішення - постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а не шляхом вчинення дій.

Тобто, належним способом захисту порушеного права є заявлення позовної вимоги про скасування постанови, чим скористався позивач.

Позовні вимоги про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року справа № 160/5378/20, що набрало законної сили у повному обсязі згідно виконавчого листа у відповідності норм Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають задоволенню.

Відповідно до норм чинного законодавства повноваження відповідача щодо примусового виконання рішень на підставі Закону України «Про виконавче провадження» є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Позовна вимога про встановлення контролю за виконанням рішення суду суб`єктом владних повноважень, а саме відповідачем - Управлінням забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах унормовані, насамперед, приписами ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Проте встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 160/5378/20 можливо лише до відповідача у справі - Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації та в порядку приписів ст.ст. 382,383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи відмову в задоволенні цієї вимоги суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду в порядку ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Солдатова І.М. від 24.06.2021 року ВП № 64759905 про повернення виконавчого документу стягувачу.

В решті позовних вимог-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук