Справа № 440/5673/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/5673/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.03.2021 №503;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 у кратному пільговому обчисленні один місяць за два (один рік за два) період служби з 03.06.1981 по 27.10.1988 для призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 за віком з дати звернення за призначенням пенсії 11.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ГУ ПФУ в Полтавській області у трудовий стаж для обчислення пенсії за віком не були враховані періоди роботи позивача з 03.06.1981 по 27.10.1988 на пільгових умовах - один місяць роботи за два місяці. Позивач вважає, що обчислення періоду роботи без урахування кратного пільгового обчислення - один місяць роботи за два місяці фактично є протиправною бездіяльністю органу Пенсійного фонду. При цьому позивачем зауважено, що як законодавство колишнього СРСР до 01.01.1991, так і законодавство України, чинне на час виникнення спірних правовідносин, передбачали пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби у районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/5673/21; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази /а.с. 27/.

30.06.2021 до суду надано відзив. У наданому відзиві представник відповідача зазначив, що Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Президією ВЦСПС від 16.12.1967, передбачено пільги, встановлені статтею 5 Указу від 10.02.1960 та статтею 3 Указу від 26.09.1967, надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, що прибули за власним бажанням), за умови заключення трудового договору про роботу в цих районах на термін три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки. Водночас, у трудовій книжці позивача, яка надана як додаток до заяви про призначення пенсії за віком, відсутні відомості щодо періоду роботи ОСОБА_1 у районах Крайньої Півночі та на місцевостях, прирівняних до Крайньої півночі. Отже, за доводами відповідача, страховий стаж позивача складає 23 роки та 5 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком /а.с. 30-47/.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 41/.

Рішенням Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.03.2021 №503 відмовлено гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Так, у вищенаведеному рішенні зазначено, що гр. ОСОБА_1 11.03.2021 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: трудову книжку від 25.08.1989 НОМЕР_1 ; військовий квиток від 10.05.1979 НОМЕР_2 ; архівну довідку від 15.01.2021 № 4/222433; архівну довідку від 19.01.2021 № 4/224763; диплом від 27.06.1988 ЛТ-1 №016207. Водночас, з аналізу наданих документів вбачається, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 23 роки 00 місяців 05 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком /а.с. 12/.

Позивач, вважаючи протиправним рішення Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.03.2021 №503, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення, від 15.01.1993 громадяни сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 4 цієї Угоди встановлено, що при обчисленні пенсії або частини, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, до 01.01.1991, на підставі статті 1 цієї Тимчасової Угоди на території України визначення загального трудового стажу роботи, середньомісячного заробітку і розміру пенсії здійснюється згідно її законодавством.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Абзацом 2 зазначеного пункту визначено, що пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абзац 3 пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV).

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029 (із змінами, внесеними Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.01.1983 №12 "Про внесення змін і доповнень до Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029") затверджено Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які поширюється дія Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 та від 26.09.1967 про пільги для осіб, які працюють в цих районах та місцевостях, згідно з яким до районів Крайньої Півночі відноситься Сахалінська область, зокрема райони: Курильський, Північно - Курильський та Південно - Курильський.

Отже, Курильський район Сахалінської області відносься до району Крайньої Півночі.

Підпунктом "д" пункту 16 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 (далі - Положення №590) визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію по старості: робітники та службовці, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі: чоловіки - після досягнення 55 років та при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років та при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до підпункту "д" пункту 91 зазначеного Положення на пільгових умовах, зазначених в пункті 16 цього Положення, або в пільгових розмірах мають право на пенсію по старості: робітники і службовці, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Згідно з абзацом 4 пункту 92 Положення №590 пенсії по старості на пільгових умовах відповідно до підпункту "д" пункту 16 цього Положення призначаються незалежно від місця останньої роботи, якщо не менше 15 календарних років стажу, необхідного для призначення пенсії по старості, припадає на роботи в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років - в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, або не менше 20 календарних років в цілому припадає на роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. При цьому застосовується чинний до дня звернення за призначенням пенсії перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затверджений Радою Міністрів СРСР.

Абзацом 2 пункту 110 Положення №590 встановлено, що робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 01.03.1960 зараховується до стажу в півтора кратному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пунктом "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладання ними трудових договорів про роботу цих районах на строк п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надаються додаткові пільги: зараховується один рік роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії по старості та по інвалідності.

Пільги, передбачені зазначеною статтею, надаються також особам, які прибули до районів Крайньої Півночі та у місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з власної ініціативи та уклали строковий трудовий договір про роботу в цих районах.

Пунктом 3 Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" визначено, що працівникам, які користуються в цей час пільгами, кожен рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховується за два роки роботи при обчисленні стажу для отримання пенсії по старості, по інвалідності та за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу для отримання пенсії по старості і по інвалідності.

Водночас, статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 № 1908-VII "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" визначено, що робітникам і службовцям, які пропрацювали в районах Крайньої Півночі не менше 15 календарних років, а в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, - не менше 20 календарних років, пенсії по старості призначати чоловікам - після досягнення 55 років і жінкам по досягненні 50 років.

При цьому, статтею 3 цього Указу визначено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", з п`яти до трьох років. Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості за власною ініціативою, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Частина третя статті 3 вищезазначеного Указу втратила чинність на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР №5336-X від 23.07.1981.

Пунктом 4 Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 доручено Державному комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати спільно з ВЦРПС видати Інструкцію про порядок надання пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Постановою Президії ВЦРПС Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати від 16.12.1967 №530/П-28 затверджено Інструкцію про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (надалі Інструкція).

Відповідно до пункту 1 Розділу І "Загальні положення" цієї Інструкції пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робітникам і службовцям (в тому числі місцевим жителям та іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільги надаються на територіях, включених до складу районів, передбачених Переліком районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", за адміністративно-територіальним поділом на 10.11.1967.

Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960 та статтею 3 Указу від 26.09.1967, надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на термін три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пунктом 42 розділу VI "Пільги при призначенні державних пенсій" зазначеної Інструкції усім робітникам і службовцям, які пропрацювали в районах Крайньої Півночі не менше 15 календарних років. а в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, або в цілому в зазначених місцевостях і в районах Крайньої Півночі не менше 20 календарних років, пенсії по старості призначаються: чоловікам - після досягнення 55 років при загальному стажі роботи не менше 25 років; жінкам за досягненні 50 років при загальному стажі роботи не менше 20 років, незалежно від місця останньої роботи, а також місця і часу звернення за пенсією.

Обчислення 15 та, відповідно, 20 календарних років роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, проводиться за правилами, встановленими Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій.

Згідно з підпунктом "а" пункту 43 розділу VI "Пільги при призначенні державних пенсій" Інструкції загальний стаж роботи, що дає право на отримання пенсії обчислюється за період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі в наступному порядку: пенсії за віком та по інвалідності - за період з 01.03.1960 один рік роботи зараховується за один рік і шість місяців роботи особам, зазначеним у пунктах 2, 3 і 4 цієї Інструкції.

Як вищезазначено, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абзац 3 пункт 5 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за №1566/11846, за період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Враховуючи вищенаведене, достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу у період її роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967, Постановою №148.

Крім того, пунктом 2 Розділу І Інструкції №530/П-28 передбачено, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 у справі №750/1717/16-а.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №537/1415/17 суд касаційної інстанції зазначив, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, до 01.01.1991 повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, для призначення пенсії за віком достатньо одного із перерахованих документів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 302/662/17-а, від 18.12.2018 у справі №263/13671/16-а, від 10.01.2019 у справі № 352/1612/15а (2а/352/70/15), від 10.09.2019 у справі № 348/2208/16-а.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до архівних довідок Федеративної державної казенної установи "Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації" від 15.01.2021 №4/222433 та від 19.01.2021 №4/224763 ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Курильському районі Сахалінської області, що відноситься до району Крайньої Півночі.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право на застосування пільг, передбачених пунктом 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 1981 року по 1988 рік в полуторному розмірі.

Отже, відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягала у неналежному розгляді заяви позивача від 11.03.2021, а саме: недослідженні всіх доказів, які надані позивачем разом з заявою про призначення пенсії за віком для вирішення питання щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 1981 року по 1988 рік у Курильському районі Сахалінської області, що відноситься до району Крайньої Півночі, який підтверджується архівними довідками Федеративної державної казенної установи "Центральний архів Міністерства оборони Російської федерації" від 15.01.2021 №4/222433 та від 19.01.2021 №4/22476.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11.03.2021, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору стало протиправне рішення відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.03.2021 №503.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11.03.2021, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна