Справа № 400/5048/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 липня 2021 року

м. Київ

справа № 400/5048/20

адміністративне провадження № К/9901/25646/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі - ТУ ДСА в Миколаївській області), в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з липня 2020 року по серпень 2020 року із застосуванням обмежень, установлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України за 2020 рік»; зобов`язати ТУ ДСА України в Миколаївській області провести нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за період з липня 2020 року по серпень 2020 року, відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ТУ ДСА в Миколаївській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з липня 2020 року по серпень 2020 року із застосуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України за 2020 рік». Зобов`язано ТУ ДСА в Миколаївській області провести нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за період з липня 2020 року по серпень 2020 року, відповідно до частин другої - шостої статті 135 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції. Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є ДСА України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з бюджетної програми КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів" на користь ОСОБА_1 грошову суму у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 01 липня 2020 року по 28 серпня 2020 року в сумі 68417,48 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. В іншій частині позову відмовлено.

08 липня 2021 року ДСА України подало касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржене судове рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є обчислення розміру суддівської винагороди, з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте які саме норми права потребують такого висновку ДСА України не зазначило, обмежившись лише фразою «стосовно виплати суддівської винагороди із застосуванням обмеження нарахування у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом», з посиланням на неурегульованість питання виплати суддівської винагороди до зваершення карантину та результати розгляду апеляційними судами справ подібної категорії .

Інші аргументи ДСА України зводяться до відсутності можливості здійснювати нарахування суддівської винагороди поза межами бюджетних асигнувань, відсутності видатків у бюджеті на здійснення таких виплат, цитування норм законодавства, яким урегульована процедура визначення видатків на утримання суддів, з посиланням на висновки Конституційного Суду України, з подальшим їх тлумаченням. Такі доводи є загальними та не свідчать про виключність цієї справи. Крім того, норми, які, на думку ДСА України, неправильно застосовано судами у цій справі, що наразі потребує вирішенню шляхом надання висновку Верховним Судом саме у цій справі, заявник конкретно не зазначив, обмежившись лише наведенням положень частини четвертої статті 328 КАС України та посиланням на відкриті Верховним Судом провадження у інших справах, які заявник визначив, як подібні.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ДСА України не виклало передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко