Справа № ЗП/360/7/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

27 липня 2021 року СєвєродонецькСправа № ЗП/360/7/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-торг» про забезпечення позову до подання позову до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, -

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2021 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-торг» надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив зупинити стягнення на підставі постанови Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці №СМУ 1022/1106/АВ/П/ПТ/СПТД ФС від 24.05.2021 за виконавчим провадженням № 66044746, відкритим Рубіжанським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 14.07.2021.

В обґрунтування зазначає, що 21.07.2021 ТОВ «Всесвіт-торг» було отримано Постанову Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження №66044746 від 14.07.2021 про стягнення з товариства на користь Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці штрафу у розмірі 60 000,00грн, згідно Постанови Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці №СМУ 1022/1106/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 24.05.2021.

ТОВ «Всесвіт-торг» категорично не згодне з зазначеною Постановою №СМУ 1023/1105/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 20.05.2021, оскільки вона є незаконною, протиправною через безпідставність і необґрунтованість та підлягає скасуванню, оскільки, була винесена на підставі Акту позапланового заходу державного контролю №СМУ 1022/1106/AB від 30.04.2021, в якому викладені нібито встановлені порушення чинного законодавства про працю, які Позивач категорично не визнавав як під час самої перевірки, так і зараз.

Тому, ТОВ «Всесвіт-торг» має намір оскарження цієї незаконної Постанови до суду.

Оскаржувану постанову відповідачем було винесено на підставі акту позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці від 30.04.2021 № СМУ1022/1106/АВ. В акті було встановлено допуск працівника ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору.

Однак, зазначений працівник виконував роботу (надавав послуги) на підставі та умовах цивільно-правового договору, який інспектор протиправно визначив як такий, що містить ознаки трудового договору.

Іншим пунктом № 3 розділу виявлених порушень Акту зазначено про прийняття на роботу за наказами директора Товариства двох працівників: Прямової Л.М. від 20.01.2017 та ОСОБА_2 від 28.02.2020 без повідомлення ДПС.

Однак, під час перевірки інспектору надавалося підтвердження такого повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 та надавався наказ про прийняття ОСОБА_3 за переводом з іншого підприємства, а не як ніде не оформленої особи, тобто остання вже працювала і була прийнята на роботу початково іншим підприємством та за переводом перейшла працювати до ТОВ «Всесвіт-торг», при цьому, нарахування та виплати за цим працівником не припинялись.

Окрім того, на підставі вищезгаданого Акту позапланового заходу державного контролю № СМУ1022/1106/АВ від 30.04.2021 було складено Протоколи про адміністративне правопорушення №№СМУ 1022/1106/АВ/П/ПТ (-1) від 30.04.2021 щодо директора ТОВ «Всесвіт-торг» ОСОБА_4 . Зазначені матеріали було направлено на розгляд до Рубіжанського міського суду Луганської області у справах про адміністративні правопорушення №425/1583/21 та №425/1584/21. В зазначеній справі директором ТОВ «Всесвіт-торг» було подано Пояснення - заперечення та додаткові пояснення на спростування виявлених порушень та доведення їх відсутності. Відповідач не міг не знати цього факту щодо розгляду справи про адмінправопорушення за його Протоколами. про подання заперечень. на викладені у протоколі порушення, про їх ідентичність з порушеннями зазначеними у Постанові №СМУ 1023/1105/АВ/П/ПТ/СПТД-ФС від 20.05.2021, про невідворотне прийняття судом 27.07.2021 певного рішення при притягнення до відповідальності або звільнення від неї директора ТОВ «Всесвіт-торг», про наявність ще достатнього часу для подання Постанови на виконання до 23.08.2021, але свідомо ще за пів цього строку подав її на виконання до Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яким 14.07.2021 було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення незаконного штрафу

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З системного аналізу зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 №2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

У той же час заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі з приводу порушення яких заявлено адміністративний позов.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- ймовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Східного міжрегіонального управління державної служби України з питань праці про накладення штрафу № СМУ1022/1106/АВ/СПТД-ФС від 24.05.2021 накладено штраф на ТОВ «Всесвіт-Торг» в сумі 60000 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" (далі - Порядок) визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України.

Тобто, кінцевий строк для добровільної сплати штрафу позивачу 24.06.2021.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються - органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Отже, оскаржувана постанова є виконавчим документом та може бути передана для примусового виконання до виконавчої служби для вчинення відповідних заходів примусу.

Передача оскаржуваної постанови до державної виконавчої служби та вчинення заходів, направлених на її примусове виконання призведе до ускладнення ефективного захисту прав позивача та поновлення оспорюваних інтересів, а також спричинить додаткові витрати позивача, пов`язані з отриманням правничої допомоги для зупинення дій державних виконавців до набрання законної сили рішенням суду по суті справи.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Частиною 6 статті 265 КЗпП України встановлено, що виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, серед іншого, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №1404-VIII, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

З матеріалів справи слідує, що державним виконавцем було винесено постанову від 14.07.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № 66044746 по примусовому виконанню постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення СМУ1022/1106/АВ/СПТД-ФС від 24.05.2021.

Після відкриття виконавчого провадження позивач внесений до реєстру боржників, що може призведе до зриву контрактів та негативно відобразиться на загальній діловій репутації позивача. Вказане може призвести до того, що в результаті арешту грошових коштів ТОВ «Всесвіт-Торг» на банківських рахунках та/або арешту всього майна, діяльність позивача може взагалі зупинитись.

Норми статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII не містять підстав для зупинення виконавцем виконавчих дій у разі оскарження боржником постанови про накладення штрафу у судовому порядку, а тому звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду, враховуючи початок здійснення примусового виконання оскаржених постанов, не гарантує захист його прав та інтересів до вирішення даної справи по суті.

Разом з тим, згідно ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, що також узгоджується з передбаченим п.5 ч.1 ст.151 КАС України видом засобів забезпечення позову.

З аналізу наведеного слідує, що після відкриття виконавчого провадження зупинення виконавчих дій можливе лише на підставі рішення суду. У разі відсутності такого, арештовані кошти підлягають зарахуванню на рахунки, відкриті головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування. У разі недостатності коштів звертається стягнення на майно боржника та в подальшому здійснюється його реалізація.

Таким чином, примусове виконання оскаржуваної постанови про накладення штрафу може призвести до завдання значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності. При цьому, без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З позиції суду вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач не порушить прав та законних інтересів стягувача (відповідача) чи інших осіб.

Викладені обставини також свідчать про те, що у разі задоволення позовних вимог для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На переконання суду, суттю інституту забезпечення позову є тимчасовий захист позивача в адміністративному процесі, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, заборони відповідачу вчиняти певні дії, встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії, заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при здійсненні судочинства застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, зокрема, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд зазначає, що не дивлячись на оскарження позивачем постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №СМУ1022/1106/АВ/СПТД-ФС від 24.05.2021 про накладення штрафу, відповідач вчинив дії щодо примусового виконання оскаржуваного рішення, що, в свою чергу свідчить про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки нормами чинного законодавства не визначено механізм або підстави зупинення виконання оскарженої до суду постанови про накладення штрафу та невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскарженої постанови та зупинення стягнення на підставі оскаржуваної позивачем постанови про стягнення штрафу, а яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, може значно ускладнити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, заява про забезпечення адміністративного позову є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 241, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-торг» (, м. Рубіжне Луганської області, вул. Менделєєва, буд.12, кімн. 302) про забезпечення позову до подання позову до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці (, м. Покровськ Донецької області, вул. Прокоф`єва, буд. 82) - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі постанови Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці №СМУ 1022/1106/АВ/П/ПТ/СПТД ФС від 24.05.2021 за виконавчим провадженням № 66044746, відкритим Рубіжанським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 14.07.2021, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-торг» штрафу в сумі 60000 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяІ.В. Тихонов