Справа № 420/5774/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5774/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ананьївської міської ради (вул. Незалежності, 51, м. Ананьїв, Одеська область, 66401, ) про визнання протиправними та скасування наказів і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17675/13-20-СГ від 14.12.2020 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17810/13-20-СГ від 15.12.2020 року про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17824/13-20-СГ від 15.12.2020 року про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно поданого клопотання з додатками від 19 жовтня 2020 року;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно поданого клопотання з додатками від 19 жовтня 2020 року;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно поданого клопотання з додатками від 19 жовтня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України і законодавство не передбачає права суб`єкта владних повноважень при розгляді питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність відступати від положень вказаної норми.

Разом з тим, на думку ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру в Одеській області у своїх наказах про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не зазначило, яким саме вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законодавством порядку, не відповідає місце розташування земельної ділянки.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач грубо порушуючи вимоги ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України, якою визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелiсовi землi, якi надані та використовуються для потреб лісового господарства - навмисно надав недостовірну інформацію про віднесення земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення з метою перешкоджання у наданні позивачу відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому будь-яких доказів про віднесення визначених земельних ділянок до земель лісового фонду відповідачем не надано взагалі.

Ухвалою судді від 13.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від відповідача 10.06.2021 року надійшов відзив, в якому зазначено, що за результатами розгляду клопотань Головним управлінням прийнято накази про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою від 14.12.2020 № 15-17675/13-20-СГ, від 15.12.2020 № 15-17810/13-20-СГ, вiд 15.12.2020 № 15-17824/13-20-СГ з підстав невідповідності місця розташування бажаних до відведення земельних ділянок вимогам законодавства. Згідно з наявною інформацією у Головному управлінні вбачається, що земельні ділянки на які претендують ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відносяться до земель лісогосподарського призначення.

Також зазначено, що 27 травня 2021 року, набрав чинності Закон України №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" (далі - Закон №1423-ІХ) згідно з яким землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Враховуючи вищевикладене, з 27 травня 2021 року у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відсутні повноваження щодо розпорядження бажаною позивачем земельною ділянкою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року, у задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про заміну відповідача по адміністративній справі №420/5774/21 - відмовлено, Ананьївську міську раду залучено до участі в адміністративній справі №420/5774/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Провадження по справі відкрито 13.05.2021 року, у зв`язку з чим 12.07.2021 року був останнім днем для розгляду справи.

Зважаючи на перебування головуючого судді у відпустці в період з 05.07.2021 по 23.07.2021 включно, справа розглядається 26.07.2021 року - у перший робочий день після виходу судді з відпустки, який є останнім днем строку, визначеного ст. 258 КАС України для розгляду справи, з урахуванням приписів ч.1 та ч.6 ст.120 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

19.10.2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотаннями про надання дозволів його малолітнім дітям на розроблення документації з землеустрою з метою одержання безоплатно у власність земельних ділянок площею 0,1200 га кожному для ведення садівництва. Бажані земельні ділянки розташовані на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (поза межами населеного пункту) та у власності або користуванні інших осіб не перебувають. До клопотань було додано: копія паспорта та ідентифікаційного коду уповноваженої особи; копія свідоцтва про народження; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; вiдомостi з документації із землеустрою щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, засвідчені підписом заявника.

Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області за результатом розгляду зазначених клопотань клопотання видано накази про відмову у наданні відповідних дозволів з формулюванням по кожному аналогічної причини відмови - «невідповідність мiсця розташування бажаної земельної ділянки вимогам чинного законодавства», а саме:

наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17675/13-20-СГ від 14.12.2020 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою;

наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17810/13-20-СГ від 15.12.2020 року про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою;

наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17824/13-20-СГ від 15.12.2020 року про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім цього, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із запитом на доступ до публічної інформації від 08.02.2021 року, в якому просив надати повну інформацію до якої категорії земель відносяться земельні ділянки зазначені в наказах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17675/13-20-СГ від 14.12.2020 року, №15 17810/13-20-СГ від 15.12.2020 року та №15-17824/13-20-СГ від 15.12.2020 року, які розташовані на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, а саме:

землі державної, комунальної чи колективної власності?

землі сільськогосподарського, лісового, водного чи іншого призначення?

чи зареєстровано право власності або право користування на земельні ділянки будь-якими особами?

чи наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою на зазначені земельні ділянки будь-яким особам?

хто являється розпорядником вказаних земельних ділянок?

Листом №ПІ-152/0-212/0/63-21 від 18.02.2021 року, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повідомило, що за наявною інформацією Відділу у Ананївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, земельні масиви, які визначено на доданих до запиту графічних матеріалах розташовані на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (за межами населених пунктів) та відносяться до категорії земель - землi лісогосподарського призначення державної форми власності. На даний час земельні ділянки не сформовано. Накази про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність вищевказаних земельних ділянок Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області не надавалися.

Крім того, листом від 16.03.2021 року за №04-01-19/199 Одеське обласне управління лісового та мисливського господарства повідомило позивача, що відповідно до листа Державного агенства лісових ресурсів України від 11.03.2021 року №02-33/1758-21 «Про розгляд запиту» на запит від 09.03.2021 року про надання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо земельних ділянок, розташованих на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, Одеське обласне управління лісового та мисливського господарства повідомляє, що згідно інформації державного підприємства «Ананьївське лісове господарство» (в зоні виробничої дiяльностi якого знаходиться Гандрабурівська сільська рада) і наданих графічних матеріалів, земельні ділянки, які плануються для надання дозволів на розроблення документації землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва та які розташовані на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (за межами населеного пункту) не відносяться до земель лісового фонду, які знаходяться в постійному користуванні державного підприємства «Ананьївське лісове господарство».

З огляду на зазначене позивач вважає, що відповідач, порушуючи вимоги Земельного кодексу України, навмисно надав недостовірну інформацію про віднесення земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення з метою перешкоджання у наданні позивачу відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому будь-яких доказів про віднесення визначених земельних ділянок до земель лісового фонду відповідачем не надано взагалі.

З огляду на зазначене позивач вважає накази від 14.12.2020 № 15-17675/13-20-СГ, від 15.12.2020 № 15-17810/13-20-СГ, вiд 15.12.2020 № 15-17824/13-20-СГ протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України №2768-III від 25.10.2001 року (далі - Земельний кодекс України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" №858-IV від 22.05.2003 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України "Про землеустрій" №858-IV від 22.05.2003 року, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно із частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно пункту "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, із системного аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем визначено процедуру набуття громадянами у власність або користування земельних ділянок із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Нормами Земельного кодексу України також чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним.

Як вбачається з оскаржуваних наказів від 14.12.2020 № 15-17675/13-20-СГ, від 15.12.2020 № 15-17810/13-20-СГ, вiд 15.12.2020 № 15-17824/13-20-СГ, підставою для відмови у наданні відповідних дозволів з формулюванням по кожному аналогічної причини відмови - «невідповідність мiсця розташування бажаної земельної ділянки вимогам чинного законодавства».

Оцінюючи вищевказану підставу відмови на предмет правомірності через призму верховенства права, суд зазначає наступне.

Підстави для відмови у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність або користування, які зазначені в абзаці 1 частини 7 статті 118 ЗК України не підлягають розширеному тлумаченню, визначений нею перелік підстав для відмови є вичерпним, що зокрема слідує зі слова "лише".

У свою чергу, оскаржуваний позивачем наказ є актом індивідуальної дії.

Акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Однак, оскаржуване рішення взагалі не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, що у свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Суд наголошує на відсутності вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законодавства, має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Також, суд звертає увагу, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.

Такий висновок суду також узгоджується із правовою позицією, викладеною у вищевказаній постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року по справі №509/4156/15-а.

За таких обставин, суд вважає, що накази Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 14.12.2020 № 15-17675/13-20-СГ, від 15.12.2020 № 15-17810/13-20-СГ, вiд 15.12.2020 № 15-17824/13-20-СГ прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України, що не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаних наказах не наведено.

При цьому відповідач у відзиві зазначає, що згідно з наявною інформацією у Головному управлінні вбачається, що земельні ділянки на які претендують ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відносяться до земель лісогосподарського призначення.

Разом з цим, як вбачається з листа Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства від 16.03.2021 року за №04-01-19/199, згідно інформації державного підприємства «Ананьївське лісове господарство» (в зоні виробничої дiяльностi якого знаходиться Гандрабурівська сільська рада) і наданих графічних матеріалів, земельні ділянки, які плануються для надання дозволів на розроблення документації землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва та які розташовані на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (за межами населеного пункту) не відносяться до земель лісового фонду, які знаходяться в постійному користуванні державного підприємства «Ананьївське лісове господарство».

Крім цього, як вбачається з Публічної кадастрової карти України (викопіювання з відображенням шару «Ліси», бажані до відведення земельні ділянки не належать до земель лісогосподарського призначення.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, зазначені відповідачем в оскарженому наказі, не є належними підставами відповідно до норм Земельного кодексу України для такої відмови, а тому, відповідач діяв всупереч положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваних наказів від 14.12.2020 № 15-17675/13-20-СГ, від 15.12.2020 № 15-17810/13-20-СГ, вiд 15.12.2020 № 15-17824/13-20-СГ, натомість позивач довів суду його протиправність, а тому, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 14.12.2020 № 15-17675/13-20-СГ, від 15.12.2020 № 15-17810/13-20-СГ, вiд 15.12.2020 № 15-17824/13-20-СГ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно поданих клопотань з додатками від 19 жовтня 2020 року суд зазначає наступне.

27 травня 2021 року, набрав чинності Закон України №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" (далі - Закон №1423-ІХ) згідно з яким землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Так, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту: "…з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом, до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними...".

Суд зазначає, що надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до пункту 24 Закону №1423-ІХ переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Тобто, з дня набрання чинності Законом №1423-ІХ (з 27 травня 2021 року) до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад відповідач, як орган виконавчої влади, який здійснював розпорядження земельними ділянками державної власності, втратив права щодо розпорядження такими земельними ділянками.

Водночас, станом на час прийняття оскаржуваних наказів, вищезазначені зміни у законодавстві ще не набрали чинності та не були підставою для відмови у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Однак, суд зауважує, що зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі, суд перебирає на себе повноваження суб`єкта владних повноважень.

У свою чергу, прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно поданих клопотань з додатками від 19 жовтня 2020 року, буде ефективним та належним засобом захисту порушених прав позивача.

Суд ще раз зауважує, що надані до дня набрання чинності Закону №1423-ІХ дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності Закону №1423-ІХ. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності Законом №1423-ІХ, приймають сільські, селищні, міські ради.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, проте, зобов`язання відповідача повторно розглянути їх клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у даному випадку, буде належним способом захисту її порушених прав.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) і "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Також у прохальній частині позову позивач просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що позивач не навів жодного обґрунтування про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у зв`язку з чим суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки ставка судового збору за звернення до суду з даним позовом становить 2724 грн, та у зв`язку з частковим задоволенням даного адміністративного позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2724 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ананьївської міської ради (вул. Незалежності, 51, м. Ананьїв, Одеська область, 66401, ) про визнання протиправними та скасування наказів і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17675/13-20-СГ від 14.12.2020 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17810/13-20-СГ від 15.12.2020 року про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-17824/13-20-СГ від 15.12.2020 року про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року з додатками, про надання його сину, ОСОБА_2 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року з додатками, про надання його сину, ОСОБА_3 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року з додатками, про надання його доньці, ОСОБА_4 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 гектара у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук