Справа № 200/12281/19-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року

м. Київ

справа № 200/12281/19-а

адміністративне провадження № К/9901/27108/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,

представника позивача Корнієнка А.Г.,

представника відповідача Бірсана П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (головуючий суддя Гаврищук Т.Г., судді - Міронова Г.М., Сіваченко І.В.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» до Офісу великих платників податків ДПС, правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (далі - ТОВ «ДТЕК Східенерго») звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС), правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ ДПС, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 липня 2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 755993,34 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 604794,67 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 151198,67 грн.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «ДТЕК Східенерго» зазначило про необґрунтованість викладеного в Акті камеральної перевірки від 18 червня 2019 року № 314/28-10-46-13/31831942 висновку податкового органу щодо порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту у податковій декларації за квітень 2019 року на 604794,67 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Офісу ВПП ДФС від 15 липня 2019 року № . Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ДТЕК Східенерго» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11339,90 грн.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, ТОВ «ДТЕК Східенерго» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року залишити в силі. Зокрема, в обґрунтування скарги позивач посилається, що судом апеляційної інстанції також допущено порушення норм процесуального права, яке виразилося у безпідставному поновленні відповідачу строків на апеляційне оскарження судового рішення. Зазначає, що вперше подану апеляційну скаргу було повернуто Офісу ВПП ДПС, у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (не сплата судового збору). Повторно апеляційну скаргу було подано через півроку з дня ухвалення рішення судом першої інстанції. Ухвалою від 27 липня 2019 року апеляційний суд залишив апеляційну скаргу без руху, визнавши наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду причини його пропуску неповажними. Також було вказано на не сплату судового збору за подання апеляційної скарги у належному розмірі. На виконання вимог цієї ухвали відповідачем було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та документ про сплату судового збору. Перший апеляційний адміністративний суд поновив строк на оскарження, відкрив апеляційне провадження, а в подальшому скасував рішення суду першої інстанції.

На переконання позивача, поважних причин пропуску строку у поданому клопотанні наведено не було, а його мотиви були ідентичними з тими, які суд визнав неповажними, залишаючи апеляційну скаргу без руху.

Отже, на переконання заявника касаційної скарги, суд апеляційної інстанції порушуючи у такий спосіб норми процесуального права допустив тим самим порушення пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також принципів адміністративного судочинства щодо верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. Також ТОВ «ДТЕК Східенерго» вважає, що має місце порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу, надавши перевагу контролюючому органу в частині поновлення строку.

З наведених підстав позивач вважає, що суд апеляційної інстанції став на захист державного органу, що суперечить завданням адміністративного судочинства.

У судовому засідання представник позивача Корнієнко А.Г. підтримав касаційну скаргу в повному обсязі.

Одночасно ТОВ «ДТЕК Східенерго» було заявлено клопотання, в якому останнє просило суд допустити заміну відповідача у цій справі з Офісу ВПП ДПС на Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ ДПС.

Відповідно до статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у зв`язку з реорганізацією податкового органу та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», Наказу Державної податкової служби України від 12 листопада 2020 року №643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС», згідно зі статтею 52 КАС України, дійшла висновку за необхідне задовольнити клопотання позивача та допустити заміну відповідача у цій справі з Офісу ВПП ДПС на Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ ДПС.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників сторін, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Враховуючи наведене у касаційній скарзі обґрунтування про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які призвели до безпідставного здійснення апеляційного перегляду, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає, що їх перевірка підлягає першочерговій оцінці під час касаційного перегляду цієї справи. У даному випадку перевірка доводів про неправильне застосування судом норм матеріального права може здійснюватися за наслідками висновку про дотримання судом норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження у цій справі.

Зазначеному кореспондують положення частини третьої статті 341 КАС України, відповідно до якої суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, судом касаційної інстанції встановлено такі обставини.

Рішення Донецьким окружним адміністративним судом ухвалено у письмовому провадженні 3 грудня 2019 року. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, копію судового рішення отримав 3 грудня 2019 року уповноважений представник Офісу ВПП ДФС (а. с. 87).

28 грудня 2019 року Офіс ВПП ДФС подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції (а.с. 88-92).

Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30 січня 2020 року залишив апеляційну скаргу без руху з тих підстав, що у порушення статті 296 КАС України контролюючий орган не сплатив судовий збір за її подання. Скаржнику надано п`ятиденний строк для усунення виявленого недоліку - сплати судового збору в сумі 17009,85 грн (а. с. 95).

Копію цієї ухвали Офіс ВПП ДФС отримав 11 лютого 2020 року (а.с.97), а 24 лютого 2018 року подав заяву про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, яке було обґрунтовано тим, що фінансовий стан Офісу ВПП ДФС є скрутним, органом казначейської служби зупинені операції по рахунку, що унеможливлює сплату судового збору (а. с. 98-105).

Ухвалою від 3 березня 2020 року Перший апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу повернув заявнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України (а. с. 106).

2 липня 2020 року Офіс ВПП ДПС повторно подав апеляційну скаргу у цій справі. Одночасно у апеляційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, яке було обґрунтовано тим, що надати платіжне доручення у строк, встановлений судом, відповідач не мав можливості у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань для сплати судового збору. Посилаючись на те, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до суду, а пропуск строку є незначним, Офіс ВПП ДПС просив поновити строк на апеляційне оскарження (а.с. 109-111).

Ухвалою від 27 липня 2020 року Перший апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу відповідача залишив без руху з таких підстав (а.с. 119):

1) апеляційна скарга подана із значним пропуском встановленого законодавством строку та у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначено обґрунтованих причин пропуску всього строку. Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що як вбачається з клопотання про поновлення строків, апелянт посилається на своє право на апеляційне оскарження, одночасно зазначаючи, що перша апеляційна скарга була подана у встановлений законодавством строк та повернута з причин несплати судового збору у повному обсязі. Разом з тим, такі обставини не можна вважати поважними підставами пропуску строку на апеляційне оскарження й не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень. При цьому, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 16 березня 2018 року у справі №808/814/17;

2) апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 296 КАС України, а саме: скаржником судовий збір сплачено у меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством, зокрема, судом зазначено сума судового збору за подання апеляційної скарги становить 17009,85 грн, при цьому відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3401,97 грн.

10 серпня 2020 року від Офісу ВПП ДПС надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, мотивування якого є повністю ідентичним до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Додатково скаржником зазначено, що вперше апеляційну скаргу було подано завчасно, строк на оскарження порушено не було, тому зазначення судом обставин, що апеляційну скаргу подано через півроку після отримання копії судового рішення першої інстанції є неправильним. Повторно апеляційну скаргу було подано 2 липня 2020 року у зв`язку з тим, що під час першої подачі апеляційної скарги державний орган не мав можливості сплатити судовий збір та саме через це апеляційну скаргу було повернуто.

Ухвалою від 19 серпня 2020 року Перший апеляційний адміністративний суд визнав поважними причини пропуску Офісом ВПП ДПС строку звернення до суду з апеляційною скаргою та поновив відповідачу цей строк, відкрив апеляційне провадження за скаргою Офісу ВПП ДПС (а.с. 143).

В обґрунтування вказаної ухвали суд апеляційної інстанції зазначив, що податковий орган надав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, розглянувши яке в сукупності з доданими доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Інших мотивів щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвала суду апеляційної інстанції не містить.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає доречними доводи заявника касаційної скарги, що такі дії суду апеляційної інстанції є непослідовними та такими, що порушують норми процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне врахувати рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» та від 28 червня 2018 року у справі «Осовська та інші проти України».

Так, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Також, колегія суддів відзначає, що відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989).

Отже, ЄСПЛ постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Як встановлено під час розгляду цієї справи, суд першої інстанції у строк та в порядку, передбаченому процесуальним законом, направив копію ухваленого ним судового рішення по суті спору представнику Офісу ВПП ДФС.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).

Отже, підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження є саме наявність дійсно поважних причин його пропуску, і предмет спору (в тому числі і розмір судового збору) не повинен впливати на об`єктивність вирішення процесуального питання.

Відповідно до частини першої статті 248 КАС України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; найменування адміністративного суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

В ухвалі Першого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року про відкриття апеляційного провадження не наведено жодної підстави для поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою, не наведено обґрунтованих мотивів визнання причин пропуску строку поважними, при тому, що причини пропуску строку, зазначені в клопотанні про поновлення цього строку є повністю ідентичними до тих, які суд апеляційної інстанції вже визнав неповажними.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження не містить обґрунтованих причин зміни судом апеляційної інстанції своєї правової позиції, викладеної в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, що колегія суддів касаційної інстанції визнає порушенням норм процесуального права, оскільки поновлення строку на апеляційне оскарження при встановлених обставинах та з урахуванням значного часу, що сплинув від дати ухвалення судового рішення, не відповідає принципу правової визначеності як одного із суттєвих елементів принципу верховенства права. Зазначені обставини свідчать про порушення судом апеляційної інстанції як принципу рівності сторін так і завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, аналогічно обставинам справи «Устименко проти України», у цій справі суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання, не посилаючись при цьому на жодні конкретні обставини справи, і просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження.

За таких обставин, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що Перший апеляційний адміністративний суд поновив пропущений строк оскарження остаточного рішення суду першої інстанції, ухваленого на користь позивача, не вказавши чітких причин такого рішення. Отже, суд, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточного рішення у справі без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушив принцип правової визначеності та право позивача на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У даному випадку не можна вважати, що апеляційний перегляд справи відбувся незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, у ситуації, що склалася, оскаржуване судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а залишення його в силі буде порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що ж стосується вимог касаційної скарги про залишення в силі рішення суду першої інстанції, то ці вимоги не можуть бути задоволені, адже у силу статті 352 КАС України передумовою для такої процесуальної дії є констатація відповідності рішення суду першої інстанції вимогам закону та його безпідставного скасування за результатом апеляційного перегляду, тоді як у випадку, що розглядається, підставою для скасування рішення апеляційного суду є власне безпідставність апеляційного перегляду.

Зважаючи на викладене, предмет касаційного оскарження та приписи статті 353 КАС України, касаційну скаргу слід задовольнити частково та скасувати оскаржуване судове рішення із направленням справи на новий судовий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду повинен врахувати висновки і мотиви, наведені у цій постанові, й ухвалити судове рішення, яке б відповідало завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права.

За приписами частин першої та шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результат касаційного розгляду, понесені позивачем судові витрати, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 139, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» задовольнити частково.

Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх