Справа № 380/3476/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3476/21 пров. № А/857/9556/21
Судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Хобор Р.Б. щодо постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, винесеної за результатами розгляду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі № 380/3476/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 34 КАС України, суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку, яка приєднується до матеріалів справи і є відкритою для ознайомлення.
Тобто, окрема думка є єдиним процесуальним способом у який, суддя, що не згідний із судовим рішенням, може висловити свою (протилежну чи іншу) думку з приводу обставин справи, мотивів суду при прийнятті рішення, чи результатів розгляду справи, та зняти з себе професійну відповідальність за його зміст та подальшу реалізацію.
Таким чином, користуючись наданим КАС України правом на висловлення окремої думки, вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, якою апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі № 380/3476/21 без змін, з огляду на наступне.
Приймаючи постанову у даній справі, апеляційний суд встановив наступні обставини справи, та зробив відповідні їм висновки: на час звільнення (11.09.2020 року) відповідач не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, яка виплачена позивачу 08.02.2021 року. Отже, час затримки розрахунку при звільненні складає 149 днів.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.
Дослідивши матеріали даної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаю, що суд не повно встановив обставини справи у зв`язку з чим зробив передчасні висновки про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Отже, за наявності висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах норми права необхідно застосовувати з врахуванням таких висновків.
При необхідності застосування норм права інакше, ніж це викладено в рішенні Великої Палати суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду справи приймає рішення про відступлення від попереднього висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
З приводу застосування ст. 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду виклала висновки у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року) і від вказаних висновків не відступала. Тому застосування будь яких інших висновків Верховного Суду до вказаних правовідносин не допускається.
Однак, вказані постанови містять загальні критерії визначення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, та не містять жодної універсальної формули для проведення такого розрахунку.
Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 356 КАС України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.
30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 480/3105/19, у якій, застосовуючи критерій зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням висновків Великої Палати у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року) провів такі розрахунки, для встановлення остаточного розміру відшкодування:
Тому, на мою думку, розрахунок середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування необхідно проводити, враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.
Однак, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не встановив загального розміру: належних позивачеві при звільненні виплат, розміру своєчасно виплачених коштів та розміру виплат відносно яких порушені терміни виплати, що є необхідним для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з принципу пропорційності, як на це звертає увагу Верховний Суд.
Крім того, у вказаній справі, апеляційний суд не застосував Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) для перевірки правильності нарахування судом першої інстанції суми середнього заробітку за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні з позивачем, оскільки відповідні висновки у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року відсутні.
Згідно з абзацами 1, 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати, враховуються всі суми нарахованої заробітної плати, згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Однак, матеріали справи не містять документа з назвою архівна відомість.
У той же час, в матеріалах справи є довідка про виплачене грошове забезпечення (помісячно) із зазначеним розміром основних та додаткових видів грошового забезпечення та індексацію грошового забезпечення (а.с. 18), яка не могла бути взята до уваги ні судом першої інстанції ні апеляційним судом при розрахунку середньої заробітної плати позивача на підставі Порядку № 100, оскільки не містить інформації про всі суми нарахованої заробітної плати, згідно із законодавством та умовами трудового договору.
Враховуючи те, що інформація про виплачене грошове забезпечення для обчислення середнього заробітку відповідно до Порядку № 100 значення немає, а інформація про нараховане грошове забезпечення за останні два повні місяці роботи в матеріалах справи відсутня, суд першої інстанції безпідставно, а відтак, неправильно визначив розмір середньоденного заробітку позивача.
Апеляційний суд на вказаний недолік уваги не звернув, жодних розрахунків у справі не провів, а тому, на мою думку, безпідставно прийшов до висновку про те, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Також вважаю за необхідне звернути увагу на те, що предметом розгляду у вказаній справі є розмір відшкодування, який визначається, шляхом арифметичних обчислень.
Отже, предметом доказування у цій справі, крім іншого, є правильність таких арифметичних обчислень.
Враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних даних із яких можна було б встановити середній заробіток позивача відповідно до Порядку № 100, вважаю, що суд першої інстанції та апеляційний суд не вжили достатніх заходів для повного та всебічного розгляду справи.
За наведених обставин, розмір відшкодування за затримку розрахунку при звільненні позивача обчислити не можливо, а, відтак, і неможливо зробити висновок про правильність рішення суду першої інстанції.
Суддя Р. Б. Хобор