Справа № 280/1184/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Справа № 280/1184/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить: визнати дії відповідача щодо неврахування відомостей про звільнення позивача зі служби в Національній поліції України відповідно до п. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) і не проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» протиправними; зобов`язати відповідача врахувати правові підстави звільнення позивача зі служби в Національній поліції України відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) та зобов`язати відповідача провести перерахунок та здійснити виплату позивачу пенсії за вислугу років з урахуванням вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» щодо обчислення розміру пенсії, виходячи з правових підстав звільнення позивача зі служби у зв`язку з наявністю вислуги років для призначення пенсійного забезпечення для працівників поліції: 23 роки 08 місяців 09 днів, та відповідно до рішення військово-лікарської комісії, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), тобто у розмірі 64 відсотки відповідних сум грошового забезпечення щомісячно, починаючи з 12.12.2017 та з урахуванням раніше проведених виплат.

Крім того, просить судові витрати покласти на відповідача по справі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що наказом від 21.04.2016 №151 о/с його було звільнений зі служби в Національній поліції України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу). Підставою звільнення був висновок військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» про те, що позивач не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ. ОСОБА_1 було призначено пенсію, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в розмірі 59 % від розміру грошового забезпечення, з урахуванням 23 років вислуги. Не погоджуючись з відсотковим розміром призначеної пенсії позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою в який просив перерахувати йому пенсію виходячи з розміру 64% від розміру грошового забезпечення. Проте, відповідач відмовим в її задоволенні з посиланням на те, що військово-лікарські документи мають містити в собі інформацію про непридатність до служби в поліції, а не про непридатність до військової служби, як зазначено в свідоцтві про хворобу позивача. Позивач вважає дану відмову протиправною, оскільки підставою для призначення відповідачем позивачу пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (через хворобу), а не зміст висновку військово-лікарської комісії, так як свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 відповідає вимогам Порядку №85, який був дійсний на час звільнення. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 15.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1184/21. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив (вх.№13075 від 04.03.2021) в якому зазначив, що відповідно до витягу з наказу від 21.04.2016 №151 о/с позивача було звільнено у запас через хворобу. Оскільки обчислення з 55 % грошового забезпечення можливе лише при звільненні у відставку, а позивача звільнено у запас, застосування до нього норми, яка передбачає обчислення грошового забезпечення з 55 % є безпідставним. Крім того, в наданих позивачем документах, його ступінь придатності до служби в поліції не був встановлений. Тобто висновок лікарської комісії стосовно позивача не відповідає вимогам ст.77 Закону України «Про Національну поліцію України». Також вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів відповідача, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що наказом Т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Ольховського В.І. від 21.04.2016 №151 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) (а.с. 7).

Підставою для звільнення позивача був висновок військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» про те, що він не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Зазначений висновок зафіксовано в свідоцтві про хворобу №81-С від 06.04.2016. Захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 8).

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 30.08.2016 вих. №124/О-9/Е позивачу призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 59 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням 23 років вислуги (а.с. 9).

Не погодившись з відсотковим розміром призначеної пенсії позивач звернувся до відповідача.

Листом від 12.12.2017 за вих. №202/О-9/Е ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило ОСОБА_1 про неможливість перерахування йому пенсії з врахуванням звільнення через хворобу, оскільки нема рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції (а.с. 10).

24.12.2019 позивач звернувся до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» з проханням змінити формулювання, яке вказано у висновку, а саме, вказавши що його захворювання пов`язане саме з проходженням служби в поліції (а.с. 11).

Листом від 22.01.2020 за №33/28-110 ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» повідомило позивача, що у його свідоцтво про хворобу №81/с від 06 квітня 2016 року можуть бути внесені зміни стосовно причинного зв`язку захворювань. Внесення змін у частині встановлення ступеню придатності до служби наказом МВС України від 03.04.2017 року №285 не передбачено (а.с. 12).

Також разом з листом на адресу позивача направлено Постанову медичної (військово-лікарської) комісії №21 від 26.12.2019 з внесеними змінами стосовно причинного зв`язку захворювань (а.с. 13).

В постанові медичної (військово-лікарської) комісії №21 від 26.12.2019 зазначено, що захворювання майора поліції ОСОБА_1 пов`язане з проходженням служби в поліції.

26.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії в якій просив нарахувати йому пенсію як звільненому зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 % відповідних сум грошового забезпечення та додатково 3% за кожен рік служби та здійснити її перерахунок за минулий період (а.с. 14).

Листом №682-11889/О-02/8-0800/21 від 25.01.2021 ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з посиланням на те, що в наданих ним документах не встановлено ступінь придатності до служби в поліції (а.с. 15).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262) визначено, що особи офіцерського складу мають право на пенсію за вказаним Законом за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262 пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Як встановлено з матеріалів справи, на час проходження позивачем медичного огляду у ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області», уповноваженим органом на проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ є військово-лікарської комісії в системі МВС України.

Діяльність такої військово-лікарської комісії в системі МВС України визначається Положення про діяльність військово-лікарської комісії та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України №85 від 6 лютого 2001 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року за №164/5355 (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ №285 від 3 квітня 2017 року, однак був чинний на момент виникнення спірних правовідносин та проходження позивачем медичного огляду) (далі - Порядок №85 та Положення про діяльність військово-лікарської комісії №85).

Відповідно до пункту 1.1 Положення про діяльність військово-лікарської комісії №85 медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров`я до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Відповідно до пункту 2.12 Положення про діяльність військово-лікарської комісії №85 у складі військово-лікарської комісії в системі МВС України діють Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК) МВС України, ВЛК Головного управління МВС України в Криму, м. Києві, Київській області, Управління МВС України в областях та м. Севастополі.

Згідно із підпунктом 1.63.5 пункту 1.63 Порядку №85 за результатами медичного огляду осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ ВЛК виносять такі постанови: «Придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби. Непридатний на посаду» (вказану в направлені відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей); «Обмежено придатний до військової служби»; «Потребує звільнення від виконання службових обов`язків (занять), відпустки за станом здоров`я»; «Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку».

Таким чином, нормативні акти, що регламентують діяльність військово-лікарських комісій містять чіткі приписи щодо форми та змісту прийнятих ними рішень за результатами медичного огляду осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ на предмет їх придатності за станом здоров`я до подальшої служби в органах внутрішніх справ.

З наведеного вище слідує, що ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області » є уповноваженим органом на проведення медичного огляду осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до служби в органах внутрішніх справ. Видане позивачу свідоцтво про хворобу є рішенням військово-лікарської комісії (прийнятим у межах повноважень та у спосіб визначений нормативними актами, що регламентують діяльність таких комісій), яке підтверджує непридатність позивача за станом здоров`я до служби в органах внутрішніх справ - поліції.

За таких обставин, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності у позивача рішення військово-лікарської комісії про ступінь непридатність позивача до служби в органах внутрішніх справ.

Водночас суд зазначає, що відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262 підставою для призначення відповідачем позивачу пенсії у підвищеному розмірі є звільнення особи у відставку підставі пунктів 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи пенсійного фонду не наділені повноваженнями стосовно контролю за органами внутрішніх справ на предмет перевірки обставин з приводу наявності правових підстав для звільнення працівників поліції.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, наказ ГУНП в Запорізькій області №151 о/с від 21 квітня 2016 року про звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII є чинним, спори з приводу скасування цього наказу відсутні.

Відтак, у відповідача відсутні правові підстави щодо неврахування пункту «а» статті 13 Закону №2262 та наказу про звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII при визначенні розміру пенсії.

Також суд звертає увагу відповідача, що відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262 підставою для призначення відповідачем позивачу пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII (через хворобу), а не зміст висновку військово-лікарської комісії, оскільки свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 відповідає вимогам Порядку №85.

Висновки суду у цьому рішенні узгоджуються із правовою позицією ВЕРХОВНОГО СУДУ, викладеною у постановах: від 22 червня 2018 року у справі №487/3926/17, від 31 липня 2018 року у справі №295/13716/16-а, від 18 жовтня 2018 року у справі №569/3371/17, від 22 березня 2019 року у справі №293/386/17, від 20 вересня 2019 року у справі №466/1403/17, від 26 грудня 2019 року у справі №727/5246/17, від 25 березня 2020 року у справі №461/1317/17 та від 23 червня 2020 року у справі №296/10430/16-а.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо дати з якої слід провести перерахунок, то відповідно до ст.102 Закону №580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону №2262 при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.4 ст.45 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа

В зв`язку з тим, що за перерахунком пенсії позивач звернувся до 15.12.2017, пенсію йому слід перерахувати з 01.12.2017.

Суд не приймає посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки згідно з частиною третьою статті 51 Закону №2262 перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом №2262 право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №164/1904/14-ц, у постанові ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, від 09 липня 2019 року у справі №676/1557/16-ц, у постановах ВЕРХОВНОГО СУДУ, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі №493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі №201/9987/17, від 22 листопада 2019 року у справі №1140/3136/18 та інших.

Щодо інших доводів відповідача, то суд зазначає, що вони не впливають на суть спору та вищевикладені висновки суду.

Відповідно до висновку №11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Матеріалами справи встановлено факт сплати позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неврахування відомостей про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відповідно до п. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) і не проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, з урахуванням вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 64 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.12.2017, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривен 00 (нуль) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.07.2021.

Суддя Р.В. Кисіль