Справа № 237/2451/21
Суддя: Сметаняк О. Я.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 237/2451/21
Номер провадження 2-а/237/38/21

РІШЕННЯ
Іменем України

28.07.21 року м. Курахове Донецької області

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Сметаняка О.Я.,
за участю:
секретаря судового засідання Бурховецької К.В.,
представника позивача Браги А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Курахове адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника групи ВІПС (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Луганського прикордонного загіну Державної прикордонної служби України, військова частина № НОМЕР_1 ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 діюча в особі представника адвоката Браги А.І., 08.07.2021 року звернулась до суду із позовом в якому просить скасувати постанову № 013439/21 від 28.06.2021 року винесену начальником ВІПС (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Луганського прикордонного загіну лейтенантом ОСОБА_2 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 1700 грн. та закрити провадження по справи.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 28.06.2021 року начальником ВІПС (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенантом ОСОБА_2 , в пункті пропуску «Мілове Луганської області було складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення пункту 3 Порядку в`їзду виїзду осіб та переміщення товарів, затвердженого Постановою КМУ № 815 від 17.07.2019 року у зв`язку із виїздом нею 27.06.2021 року близько 14:30 год. з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації на напрямку Новоазовськ Весело-Вознесенка. На підставі ч. 1 ст. 204-2 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 1700 грн.
Зазначає, що її повернення до України через ОРДЛО з неповнолітньою дитиною зумовлено необхідністю отримання належної медичної допомоги та соціального захисту у зв`язку із її онкологічним захворюванням.
Звертає увагу, що факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення.
Зауважила, що відповідач незважаючи на її хворобливий стан та перебування поруч із нею неповнолітньої дитини, не прийняв до уваги її пояснення про її невинуватість, погрожував поверненням до РФ чим порушив її права, передбачені ст. 268 КУпАП, змусив підписати заяву про роз`яснення їй процесуальних прав та про відмову від правової допомоги, не з`ясував фактичних обставин справи, що за своєю суттю є порушенням прав позивача, а також в матеріалах справи відсутні достовірні та достатні дані, що вона порушив порядок в`їзду та виїзду з тимчасово окупованої території.
На підставі викладеного, позивач, вважає, що вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП є недоведеним, а постанова про накладення на неї адміністративного стягнення є необгрутованою, з підстав чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Пояснює, що отримала правову допомогу на території України, підконтрольній органам державної влади у зв`язку із чим понесла витрати та просить їх стягнути з відповідача у розмірі 1500 грн.
Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 09.07.2021 року відкрито провадження у справі.
Позивач про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити (а.с. 14, 20).
При розгляді справи, представник позивача Брага А.І., позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, зокрема, пояснив, що відповідачами належними доказами не доведено перетину ОСОБА_1 тимчасово окупованої території України у конкретному місці. Звернув увагу, що позивач хворіє онкологічними захворюваннями, проходить курс хіміотерапії, у черзі на кордоні провела близько 20 годин. Незважаючи на це працівники прикордонної служби змусили її підписати заяву про відмову від правової допомоги та склали у відношенні неї постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності.
Відповідач Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України про час та місце судового засідання неодноразово повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання представника не направив, відзиву на позов не надіслав (а.с. 20, 24, 25).
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, відзиву на позов не надав та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 26).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи відсутність відзиву на позов та доказів, суд розглядає справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази додані до матеріалів адміністративної справи встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 28.06.2021 року № 013439/21 слідує, що 28.06.2021 року о 05:35 год. під час прикордонного контролю у пункті пропуску «Мілове» виявлено громадянку України, яка відповідно до інформації, наявної у базі даних Державної прикордонної служби України, 11.09.2012 року виїхала з контрольованої території України до тимчасово окупованої території України через КПВВ «Новотроїцьке». Особою надано письмові пояснення, в яких вона зазначила, що 27.06.2021 року близько 14:40 год. здійснила виїзд тимчасово окупованої території України до РФ через на напрямку н.п. «Новоазовськ» (ТОТ) «Весело - Вознесенка» РФ в районі н.п. «Новоазовськ», що також підтверджується витягом з БД, відповідно до якого відсутня інформація про виїзд її з ТОТ через КПВВ. Своїми діями ОСОБА_1 , порушила вимоги пункту 3 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2019 року № 815, відповідно до якого в`їзд/виїзд осіб на ТОТ та з таких територій здійснюється виключно через визначені КПВВ, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Вчинене правопорушення не оспорює, вину визнає.
Із вказаної постанови встановлено, що вона не містить посилань на роз`яснення позивачу її прав, передбачених ст. 268 КУпАП (а.с. 9).
Копією паспорту позивача, довідкою РНОКПП, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.10.2015 року, медичної довідки від 20.05.2020 року, встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована в якості внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.10.2015 року, потребує нагляду лікаря онколога (а.с. 5-8).
Договором про надання правової допомоги, ордером адвоката № 1022024 серії АН від 08.07.2021 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунком судових витрат, протоколами судового засідання від 13.07.2021 року, 28.07.2021 року, квитанцією про сплату послуг від 08.07.2021 року, актом виконаних робіт від 28.07.2021 року встановлено, що правову допомогу позивачу ОСОБА_1 надає адвокат Брага А.І., вартість робіт складає 1500 грн. (а.с. 10-13, 27, 30, 31, 32).
Правомірність прийняття вищезазначеної постанови є спірним питанням у цій адміністративній справі
Відповідно до положень ст. ст. 73, 74 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 283 КАС України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Диспозицією ч. 1 ст. 204-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
З огляду на бланкетні положення вказаної норми, нормативним актом, що регулює дані правовідносини, зокрема, є Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 року.
Із змісту ч. 1, 3 ст. 13 Закону № 2268-VIII, в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року затверджено Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», який набрав чинності 28.11.2019 року.
За нормами зазначеної постанови КМУ № 815 із змінами в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через такі пункти здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону. Рух автомобільного транспорту в межах контрольованої території від контрольних пунктів до лінії розмежування та у зворотному напрямку здійснюється лише дорожніми коридорами (автомобільними). Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються).
За рішенням Командувача об`єднаних сил у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у випадках, передбачених законодавством, можуть встановлюватися додаткові обмеження та/або заборони переміщення осіб, не залучених до проведення таких заходів, транспортних засобів та товарів. Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.
Встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204 - 2 КУпАП за те, що 27.06.2021 року вона близько 14:30 год. здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до РФ на напрямку н.п. «Новоазовськ» (ТОТ) «Весело - Вознесенка» РФ в районі н.п. «Новоазовськ» (а.с. 9).
При цьому, спірна постанова ґрунтується на визнанні вини позивачем у виявленому правопорушенні.
За правилами частини 1 ст. 204-2 КУпАП, особа підлягає відповідальності виключно у разі порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, зокрема, у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.
При цьому суб`єктивний склад правопорушення передбаченого 204-2 КУпАП характеризується прямим умислом.
З огляду на бланкетні положення диспозиції ст. 204-2 КУпАП, за змістом пункту 3 вищезазначеного Порядку № 815, в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідачем у порушення вимог ч. 2, 5 ст. 77 КАС України не надано належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 , порушуючи вимоги згаданого Порядку № 815 діяла із прямим умислом.
Також, відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено час, конкретне місце та обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 , не підтверджено правомірності дій з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 , оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, а сам факт визнання особою вини та щирого розкаяння у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 251 КУпАП, не надано.
З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КупАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
За таких обставин, в межах п. 3. ч. 3 ст. 286 КАС України суд вважає за необхідне прийняти рішення про скасування постанови суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Щодо судового збору.
Враховуючи матеріали справи, згідно ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 454 грн. (а.с. 1) сплачена позивачем за подання позову до суду.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Положеннями ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, наведеними вище, визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зі змісту положень ст. 134 КАС України вбачається, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України)
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 ст. 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
При цьому статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката (аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі 727/4597/19 від 16.04.2020 року).
У підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу матеріали справи містять: договір про надання правової допомоги від 06.07.2021 року із адвокатом Брагою А.І., ордер про надання правничої допомоги № 1022024, розрахунок судових витрат від 06.07.2021 року, акт виконаних робіт від 28.07.2021 року, квитанцію про сплату витрат з правничої допомоги у розмірі 1500 грн.
Згідно до положень п. 5.1 договору за надання правової допомоги від 06.07.2021 року, клієнт сплачує адвокату винагороду сума якого становить 1500 грн., яка складається із консультації, складанні позовної заяви про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 013439/21, формування пакету документів до позову, представництва інтересів в суді. Клієнт оплачує адвокату гонорар за договором до закінчення розгляду справи в суді першої інстанції (а.с 11-12).
За розрахунком судових витрат від 06.07.2021 року встановлено, що адвокатом Брагою А.І. позивачу надано безкоштовну консультацію, на складання позову, формування документів до позову, на що витрачено 4 години, вартість робіт складає 1000 грн., представництво інтересів в суді без урахування часу слухання становить 500 грн. (а.с. 13, 32).
Згідно до акту виконаних робіт щодо правової допомоги від 28.07.2021 року адвокатом позивачу з 06.07.2021 року по 28.07.2021 року надано правову допомогу у вищезазначеній адміністративній справі. Вартість робіт становить 1500,00 гривень, що відповідає змісту положення п. 5.1 Договору про надання правової допомоги від 06.07.2021 року. Всього до сплати - 1 500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Вартість наданих послуг в розмірі 1 500 грн. була отримана адвокатом у повному обсязі згідно квитанції.
Отже, сума підтверджених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, згідно вищевказаним доказам, складає - 1500 грн.
За результатами вивчення зазначених документів, суд приходить до висновку, що витрати на підтвердження вартості послуг зі складання і подання позовної заяви у розмірі 1500,00 грн. підтверджені належними доказами, та відповідачами доказів неспівмірності такої вартості послуг адвокатом не надано.
Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення процесуального законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на це, відповідачі, як особи, які заперечують зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язані навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження їх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
З матеріалів справи слідує, що суб`єкт владних повноважень та його посадова особа жодних заперечень чи клопотань про зменшення витрат під час розгляду заяви позивача не подали.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Отже, з огляду на недоведеність відповідачами обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, а також задоволення судом позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 1500,00 грн.
При цьому метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 520/2915/19.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 204-2, 247, 251, 280, 283, 284, 288 КУпАП, ст. ст. 6, 8, 9, 139, 241-246, 255, 257-263, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника групи ВІПС (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Луганського прикордонного загіну Державної прикордонної служби України, військова частина № НОМЕР_1 ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю.
Скасувати постанову № 013439/21 від 28.06.2021 року про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 сплачений нею судовий збір у розмірі 454 гривні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 гривень.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ст. 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 28.07.2021 року.

Суддя О.Я. Сметаняк