Справа № 140/7643/21
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

28 липня 2021 року ЛуцькСправа № 140/7643/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2021 року № Ф-6074-17-У, зобов`язання відповідача виключити з інформаційної системи органів ДПС та інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відомості про наявність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 36 416,07 грн., з яких 9 572,72 грн. недоїмка, 4 551,60 грн. штрафи, 22 291,75 грн. пеня.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява позивача від 19.07.2021 про забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2021 року. № Ф-6074-17 У та зупинення стягнення на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2021 року № Ф-6074-17-У у виконавчому провадженні ВП № 65740254, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 09.06.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 65740254 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2021 № Ф-6074-17-У. Оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску не зумовлює зупинення її дії, а тому є ризик того, що спірна вимога буде виконана ще до того, як суд висловиться з приводу законності та обґрунтованості її винесення, при цьому, на позивача будуть покладені також і витрати та обмеження, пов`язані з проведенням виконавчого провадження - арешт майна, рахунків, штрафи державного виконавця, стягнення виконавчого збору та ін. В свою чергу, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася у випадку ухвалення рішення на її користь.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, суд може забезпечити позов лише за наявності двох підстав, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас, згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Судом встановлено, що 09.04.2021 Головним управлінням ДПС у Волинській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6074-17-У на суму 36 416,07 грн.

Також роз`яснено, що сума зазначена у вимозі підлягає сплаті протягом 10-ти календарних днів з дня одержання вимоги на рахунки податкового органу, відкриті у відповідному органі Казначейства.

У разі несплати суми боргу, зазначеної у пункті 1 вимоги, ця вимога передається до органу державної виконавчої служби для стягнення в примусовому порядку протягом строку, визначеного Законом України Про виконавче провадження.

Як слідує з матеріалів заяви про забезпечення позову, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6074-17-У на суму 36 416,07 грн., правомірність якої є предметом спору у цій справі, передана для примусового виконання до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та постановою державного виконавця цього відділу від 09.06.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 65740254 про стягнення з ОСОБА_1 боргу по сплаті єдиного соціального внеску на суму 36 416,07 грн. на користь ГУ ДПС у Волинській області.

Крім того, 09.06.2021 у виконавчому провадженні ВП № 65740254 винесені державним виконавцем постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та 15.06.2021 постанова про арешт коштів боржника.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваної вимоги заявник стверджує про наявність відкритого виконавчого провадження та проведення державним виконавцем виконавчих, внаслідок чого примусове стягнення недоїмки та виконавчого збору призведе до передчасних та необгрунтованих витрат позивача, адже у випадку скасування спірної вимоги таке виконавче провадження підлягає закінченню.

Зазначене створює реальну очевидну небезпеку та складність у подальшому, без вжиття заходів забезпечення позову, відновити права, свободи та інтереси позивача.

Згідно із частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Отже, наведеними положеннями передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб. Водночас, заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другійстатті 150 КАС України.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа є винятковим заходом забезпечення позову.

Поряд із цим, стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).

Тобто законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.

У даному ж випадку, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), який може бути сплачено добровільно або ж стягнуто в межах процедури примусового виконання, яку здійснюють органи державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

В той же час, за приписами частини третьої статті 56 Закону України Про виконавче провадження, арешт на майно (кошти) боржника накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення. Решта ж коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника. Як слідує з постанови державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15.06.2021 ВП № 65740254 про арешт коштів боржника, накладено арешт на кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 40219,07 грн., крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтувала необхідність застосування таких заходів тим, що це призведе до передчасних та необґрунтованих витрат позивача.

Проте заявник не додала до заяви жодних доказів, які б містили відомості щодо її поточних фінансових показників, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо. Крім того, позивач не надала доказів накладення арешту на її кошти.

Відтак, суд зазначає, що наслідки незабезпечення даного позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення позивачем порушених чи оспорюваних прав, свобод та інтересів, оскільки після звернення спірної вимоги до примусового виконання і відкриття виконавчого провадження заявник не позбавлений можливості порушувати питання про відстрочення або розстрочення виконання таких постанов в порядку, передбаченому статтею 33 Закону України Про виконавче провадження, а в разі задоволення позову звертатись за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України згідно законодавства, зокрема, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженогонаказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року №1650/24182.

Вказане повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.08.2019 по справі № 200/3887/19-а (адміністративне провадження №К/9901/16072/19), яка враховується судом при вирішенні питання забезпечення адміністративного позову відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Отже, виходячи із змісту поданого клопотання та доводів, наведених заявником у його обґрунтування, суд приходить до висновку що заявником не наведено обставин, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, суд зазначає, що правовий інститут забезпечення позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На цьому етапі судом не встановлено ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення відповідача. Водночас, вказана обставина підлягає встановленню під час судового розгляду справи по суті.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Отже, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.Д. Ковальчук