Справа № 640/22731/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року м. Київ № 640/22731/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відпоівдач), в якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 27.08.2020 про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року по квітень 2020 року (включно).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що рішенням Вищої ради правосуддя від 27.07.2017 №2257/0/15-17 його звільнено з посади судді Київського апеляційного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку. Наказом Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2017 за №290-к позивача виключено зі штату суду. 07.08.2017 позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці. Згідно із розпорядженням Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.11.2017 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу було відмовлено. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №752/25615/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018, зазначене розпорядження визнано протиправним і скасовано, зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 04.08.2017 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження її граничним розміром. Згідно із розпорядженням ГУ ПФУ в м. Києві від 31.07.2018 за №852467 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди. Позивач зазначив, що у жовтні 2018 року почав отримувати щомісячне довічне грошове утримання, а саме 23.10.2018 позивач отримав щомісячне довічне грошове утримання за жовтень 2018 року. Під час розгляду адміністративної справи №752/25615/17 Голосіївським районним судом міста Києва та Київським апеляційним адміністративним судом було встановлено не тільки протиправність відмови Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а й порушення встановлених пунктом 3 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 за №3-1, строків розгляду поданих позивачем 07.08.2018 документів та прийняття відповідного рішення (не пізніше 10 днів після надходження заяви). Позивач вважає, що враховуючи приписи пункту 2 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку), та пункту 1 розділу V вказаного Порядку (щомісячне довічне утримання виплачується у строк не пізніше 25-го числа місяця, за який виплачується щомісячне довічне грошове утримання), відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не пізніше 17.08.2017 та розпочати його виплату не пізніше 25.08.2017. На думку позивача, у результаті протиправного рішення та бездіяльності Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (встановлених рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2018), а також зволікання ГУ ПФУ в м. Києві з виконанням вказаного судового рішення (підтверджується постановою державного виконавця від 07.08.2018 про накладення на ГУ ПФУ в м. Києві штрафу за невиконання судового рішення), у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 04.08.2017 по 30.09.2018 у сумі 569290 грн 64 коп. Позивач вказує, що 23.10.2018 відповідач перерахував на його рахунок частину вказаної заборгованості у розмірі 154631 грн 40 коп. Іншу частину у розмірі 414659 грн 24 коп. було перераховано 25.05.2020. Оскільки виплата позивачу щомісячного довічного грошового утримання як судді, на думку позивача, була здійснена з порушенням строку, 25.07.2020 він звернувся до відповідача з відповідною заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року. Листом від 02.09.2020 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті компенсації втрати частини доходів, обґрунтувавши тим, що перерахування заборгованості ОСОБА_1 є донарахованою сумою коштів на виконання рішень суду, яка має разовий характер, з огляду на це дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на вказані кошти не розповсюджується. Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду із цією позовною заявою.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому підтвердив обставини, викладені ОСОБА_1 у позовній заяві, та, зокрема, виплату позивачу коштів за рішенням суду за період з 01.06.2018 по 30.09.2018 у сумі 154631,40 грн у жовтні 2018 року, та за період з 01.08.2017 по 31.05.2018 у сумі 414659,24 грн у травні 2020 року. Проте, на думку відповідача, донарахована сума коштів на виконання рішень суду є одноразовою виплатою, тобто, мала разовий характер. Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не передбачає виплату компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із виплатою доходів громадян, що мають разовий характер. Крім того, відповідач зауважив, що позивачем пропущений строк звернення за захистом своїх прав, оскільки останній був обізнаний щодо стану своєї пенсії раніше. На думку відповідача, нарахування пенсії та інших виплат є дискреційним повноваженням пенсійного органу, відтак, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про поновлення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача. Підсумовуючи викладене у відзиві, представник позивача зазначив, що немає жодних підстав для визнання протиправними дій ГУ ПФУ у м. Києві, з огляду на це просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Матеріали справи також містять клопотання позивача про прискорення розгляду справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (письмове провадження), а також зобов`язано відповідача надати належним чином копії завірені матеріали пенсійної справи позивача.

18.12.2020 на виконання вимог ухвали до суду разом із відзивом надійшла копія пенсійної справи.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач працював на посаді судді у Голосіївському районному суді міста Києва та у Київському апеляційному адміністративному суді. Наказом голови Київського апеляційного адміністративного суду №290-к від 04.08.2017 ОСОБА_1 відрахований зі штату суду у зв`язку із поданням заяви про відставку. Перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві, отримує довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничним розміром з урахуванням розміру суддівської винагороди. На виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №752/25615/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018, відповідачем були здійснені виплати позивачу: за період з 01.06.2018 по 30.09.2018 у сумі 154631,40 грн у жовтні 2018 року, та за період з 01.08.2017 по 31.05.2018 у сумі 414659,24 грн у травні 2020 року, про що свідчать також подані позивачем виписки за картковим рахунком клієнта від 07.02.2019 та 02.06.2020. За не виконання відповідачем рішення суду станом на 07.08.2018 в рамках відкритого виконавчого провадження №56619372 на ГУ ПФУ у м. Києві було накладено штраф у розмірі 5100 грн (постанова державного виконавця від 07.08.2018). 25.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року. Листом від 27.08.2020 за вих.№19254-19804/М-02/8-2600/20 відповідач повідомив, що донарахована сума коштів на виконання рішень суду була здійснена одноразовою виплатою доходів громадян, що мають разовий характер. Виплата пенсії проводиться щомісячно, заборгованість по виплаті пенсії відсутня, тому виплачувати компенсацію немає законних підстав.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1 та 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10. 2018 у справі № 127/829/17, від 12.02.2019 у справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

За правилами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення. За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі рішення суду.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з починаючи з серпня 2017 року по квітень 2020 року (включно).

Доводи відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті відновлення порушених прав позивача. Тобто вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ. Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі № 521/940/17.

Оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, що встановлено судовими рішеннями, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати.

А відтак, рішення ГУ ПФУ у м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, є протиправним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.

Крім того, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України» Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Аналогічні положення містить Постанова Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 «Про затвердження положень про територіальні органи Пенсійного фонду України та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов правління Пенсійного фонду України» Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами).

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Щодо посилання ГУ ПФУ у м. Києві на пропущення позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що відповідач відмовив позивачу у нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати листом від 27.08.2020, а позивач з позовом до суду звернувся - 24.09.2020, тобто в межах строку, встановленого статтею 122 КАС України.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами, оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчить наявна в матеріалах справи квитанція, позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1681 грн 60 коп. Відтак, враховуючи обсяг задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 1681 грн 60 коп.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням виплати йому щомісячного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з серпня 2017 року по квітень 2020 року (включно).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Н.А. Добрівська