Справа № 420/12843/21
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
27 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Кравченко М.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування наказу від 03.05.2017 року, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування наказу від 03.05.2017 року, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву, суддя дійшов висновку, що вона належить до залишення без руху з наступних підстав.

Згідно з ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправні дії Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини ОСОБА_1 без повного розрахунку; скасувати наказ начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.05.2017 № 154-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Білгород-Дністровського прикордонного загону; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України видати наказ про виключення зі списків особового складу на день мого повного розрахунку, а саме 26.06.2020 рік; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України зарахувати період з 03.05.2017 по 26.06.2020 до загальної вислуги років та виплатити матеріальне та грошове забезпечення за період з 03.05.2017 по 26.06.2020; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені на підставі частини 2 статті 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи з грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу.

Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В позовній заяві не конкретно та не чітко вказаний зміст позовних вимог до відповідача.

Таким чином, суддя вважає за необхідне позивачу чітко та конкретно зазначити зміст позовних вимог до відповідача з урахуванням положень ч.1 ст.5 КАС України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити чи є відповідне право або інтерес порушеним, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Позивач в позовній заяві належним чином не обґрунтував з посиланнями на норми законодавства в чому полягає його порушене право з боку відповідача у сфері публічно-правових відносин щодо заявлених позовних вимог.

Таким чином, суддя вважає за необхідне позивачу обґрунтувати в чому полягає його порушене право з боку відповідача.

Суддя зазначає, що у розумінні КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач, насамперед, має визначитися з предметом спору, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав. Тобто, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

В позовній заяві не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, та не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.1 ст.161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.2 ст.79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Згідно з ч.4 ст.79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Позивач не додав в повному обсязі доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ч.ч.4-5 ст.94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Позивач не додав в повному обсязі належним чином засвідчених копій доказів.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В позові позивач зазначає, що він проходив військову службу в Азово-Чорноморському регіональному управлінні Державної прикордонної служби України, звільнений у запас ЗСУ за п.«а» ч.6 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління № 140-ос від 22.04.2017 року, 03 травня 2017 року був виключений зі списків особового складу, що наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.05.2017 року № 154-ос. Позивач вважає, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо індексації грошового забезпечення, а саме не був проведений розрахунок та не виплачено кошти - на момент виключення зі списків військової частини, чим порушено пункт 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента від 29.12.2009 року № 1115/2009 (далі-Положення), тому він вважає, що його незаконно виключили зі списків особового складу в порушення вищезгаданого положення. Повний розрахунок було проведено лише 26.06.2020 року. Відповідно до Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року справа № 420/4873/20 суд визнав протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення з 03.05.2017 року остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби ОСОБА_1 . В подальшому відповідно до Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 року по справі 420/4873/20 рішення першої інстанції залишено в силі та без змін.

Згідно з п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

З урахуванням зазначеного, після виключення зі списків особового складу 03.05.2017 року позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в даному випадку, при цьому позов позивач надіслав до суду поштою лише 19.07.2021 року.

Зі змісту наданих матеріалів вбачається, що 26.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України зі зверненням, в якому просив: змінити день виключення зі списків особового складу по день мого повного розрахунку, а саме 26.06.2020 рік; зарахувати період військової служби з 03.05.2017 року по 26.06.2020 року до загальної вислуги років (3 роки 1 місяць) та виплатити матеріальне та грошове забезпечення за даний період (грошове забезпечення, оздоровчі, за речове майно, соціальну виплату для вирішення соціально-побутових питань); виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні на підставі ч.2 статті 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Адміністрація Державної прикордонної служби України у відповідь на вказане звернення листом повідомила ОСОБА_1 , що способом захисту прав особи у зв`язку з несвоєчасним розрахунком є виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі ст.ст.116-117 Кодексу Законів про працю України, а не поновлення на військовій службі з виплатою грошового забезпечення, тому звернення залишено без задоволення.

Суддя встановив, що ОСОБА_1 в червні 2020 року звертався до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення з 03.05.2017 року остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби; зобов`язати виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 2016 року по 2017 рік; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2017 року по день постановлення рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року у справі № 420/4873/20, що залишено без змін поставною П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального відділення Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального відділення Державної прикордонної служби України щодо не проведення 03 травня 2017 року остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби ОСОБА_1 , зобов`язано Азово-Чорноморське регіональне відділення Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 розмір відшкодування за час затримки остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби за період з 04 травня 2017 року по 24 червня 2020 року в сумі 1703,56 грн., в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

З урахуванням зазначеного, обставини, які стали підставою для звернення до суду з цим позовом, були встановлені позивачем не пізніше червня 2020 року.

Тобто, з сукупного аналізу матеріалів позовної заяви та з урахуванням встановлених законодавством приписів щодо строку звернення до суду вбачається, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом.

Суддя зазначає, що відповідь на заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування грошової компенсації, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до суду з позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Згідно з ч.ч.1-2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.2 ст.169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин позов повинен бути залишений без руху, а позивачу наданий термін для усунення недоліків.

Зазначені недоліки необхідно усунути шляхом подання до суду належним чином оформленої заяви про усунення недоліків позовної заяви з відповідними додатками (документами) для суду та відповідно до кількості учасників справи.

Керуючись ст.ст.2, 5, 79, 94, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:
1. Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування наказу від 03.05.2017 року, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Встановити строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем. В іншому випадку позов буде повернутий позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Кравченко