Справа № 240/1200/20
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1200/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

26 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області внести зміни до наказу від 05.11.2015 №328 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані додаткові дні відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів за 2015 рік; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015 рік у розмірі 1352 гривень.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що з наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.12.2003 вбачається, що в період з 27.03.2004 по 06.11.2015 позивач проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Згідно з довідкою УМВС України в Житомирській області від 24.04.2018 №Я-202лк/105/05/12-2018 в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а саме з 24 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року, позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

У зв`язку з цим, рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14.08.2015 №15/І/VІ/266 позивачу було надано статус учасника бойових дій, а 22 жовтня 2015 року Управлінням МВС України в Житомирській області йому було видано відповідне посвідчення ветерана війни-учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .

Однак, в 2015 році своїм правом на додаткову відпустку як учаснику бойових дій передбачену статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач не скористався.

В подальшому, відповідно до наказу УМВС України в Житомирській області від 05.11.2015 №328 о/с прапорщика міліції ОСОБА_1 , міліціонера-водія групи судової міліції №3 (м. Новоград-Волинський) спеціальної роти судової міліції "Грифон", підпорядкованої УМВС України в Житомирській області, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено зі служби за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.

Водночас, при звільненні позивача зі служби в органах внутрішніх справ грошова компенсація за невикористану в 2015 році додаткову відпустку учаснику бойових дій, йому виплачена не була, що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи.

З метою реалізації свого права на отримання вищезазначеної грошової компенсації, позивач звернувся з відповідною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористану в 2015 році додаткову відпустку учаснику бойових дій.

За наслідками розгляду зазначеної заяви Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надіслало позивачу листа від 24.01.2020 №Я.2/29 за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області, в якому повідомило, що додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто не залежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не модна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини. Законодавством України, а саме статтею 83 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України "Про відпустки" не передбачено також і можливості заміни цієї відпустки грошовою компенсацією. Враховуючи зазначене, відповідач повідомив позивачу, що правових підстав для виплати йому компенсації за невикористану в 2015 році додаткову відпустку учаснику бойових дій - немає.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статтею 18 Закон України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію", який був чинний на момент проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ та на момент його звільнення зі служби, було передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 18 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" Кабінетом Міністрів УРСР була прийнята постанова від 29 липня 1991 року №114, якою затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114).

Право осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ на відпустки врегульовано розділом VI Положення №114.

В силу пункту 49 Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються такі відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

За змістом пункту 61 Положення №114 додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закону №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами частини першої статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як встановлено з матеріалів справи, що рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14.08.2015 №15/І/VІ/266 ОСОБА_1 було надано статус учасника бойових дій, а 22 жовтня 2015 року Управлінням МВС України в Житомирській області йому було видано відповідне посвідчення ветерана війни-учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .

Отже, з 14.08.2015 (з моменту встановлення статусу учасника бойових дій) ОСОБА_1 на підставі статті 12 Закону №3551-XII отримав право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Разом з тим, в період з 14.08.2015 по 06.11.2015 (дату звільнення зі служби) своїм правом додаткову відпустку учаснику бойових дій позивач не скористався, що не заперечувалось сторонами.

Відповідно до абзацу 2 пункту 56 Положення №114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

При цьому, слід зазначити, що в абзаці 2 пункту 56 Положення №114 йдеться про "невикористану в році звільнення відпустку" без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Тобто, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби в органах внутрішніх справ, такі особи на підставі абзацу 2 пункту 56 Положення №114, мають право на виплату грошової компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Беручи до уваги викладене, при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ, позивач, який є учасником бойових дій, мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним в 2015 році додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Натомість доводи відповідача про те, що нормами ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" не передбачено право на компенсацію інших видів додаткових відпусток, в тому числі й додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

В силу частини 1 статті 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відтак, вказаною нормою передбачено право працівника, який звільняється, на отримання грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» до щорічних відпусток належать: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Отже, передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ додаткова відпустка учаснику бойових дій, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" належить до щорічних відпусток.

З огляду на що, у працівника, який звільняється, на підставі частини 1 статті 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" виникає право на отримання грошової компенсації за всі не використані ним дні такого виду щорічної відпустки, як додаткова відпустка учаснику бойових дій, передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ. Крім того, таке право передбачене також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Вказане свідчить на користь висновку, що на час прийняття наказу від 05.11.2015 №328 о/с про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ у запас, відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, з метою захисту прав позивача, вірно вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Одночасно, застосовуючи механізм ефективного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.245 КАС України, необхідно зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані ним у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Доводи відповідача про пропуск позивачем процесуальних строків на звернення з даним позовом до суду є безпідставними, оскільки відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки предметом спірних правовідносин у даній справі є порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а саме невиплата позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то з огляду на положення частини 2 статті 233 КЗпП України, звернення до суду з даним позовом не обмежуються будь-яким строком.

Рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог щодо виплати грошової компенсації за невикористані позивачем у 2015 році календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій у розмірі 1352,00 гривень та внесення змін до наказу від 05.11.2015 №328 о/с про звільнення, колегія суддів не переглядає через відсутність оскарження у цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.