Справа № 280/3508/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Справа № 280/3508/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування позивачу до страхового стажу періоду його роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987 на посаді сторожа в ОВО при Орджонікідзевському РОРД та з 16.05.1988 по 04.10.1988 на посаді робітника в Запорізькому тепличному комбінаті;

2) зобов`язати відповідача врахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987 на посаді сторожа в ОВО при Орджонікідзевському РОРД та з 16.05.1988 по 04.10.1988 на посаді робітника в Запорізькому тепличному комбінаті;

3) визнати протиправними дії відповідача щодо обрахування періоду роботи позивача з 20.11.1991 по 29.11.1991 в Комерційній фірмі "Олена" на посаді брокера та з 30.11.1991 по 29.12.1992 в НПО "Практик, лтд" на посаді брокера;

4) зобов`язати відповідача обраховувати період роботи позивача в Комерційній фірмі "Олена" на посаді брокера з 13.09.1991 по 29.11.1991, а в НПО "Практик, лтд" на посаді брокера - з 22.11.1991 по 29.12.1992;

5) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування позивачу до страхового стажу періоду його роботи з 29.04.1990 року по 03.07.1991 року в Кооперативі "Норд" на посаді інженера-конструктора;

6) зобов`язати відповідача врахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 29.04.1990 року по 03.07.1991 року в Кооперативі "Норд" на посаді інженера-конструктора;

Крім того, просить винести окрему ухвалу в порядку ст.249 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою доручити уповноваженим особам секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини чи представникам Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини притягнути осіб, винних в порушенні прав позивача згідно Закону України "Про звернення громадян" в частині неповного розгляду його звернення від 09.03.2021, до передбаченої ч.7 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальності. Зокрема, стосовно наступних осіб: - виконавця відповіді від 23.03.2021 ОСОБА_2 ; - виконавця відповіді від 29.12.2020 ОСОБА_3 ; - начальника відділу по роботі зі зверненнями громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_4.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у грудні 2020 року звернувся до Управління із заявою щодо обрахунку наявного страхового стажу. За результатами розгляду заяви відповідач повідомив, що страховий стаж позивача складає 20 років 11 місяців 13 днів. Позивач не погоджується з таким обрахунком свого страхового стажу, та наголошує на тому, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу періоди роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987 на посаді сторожа в ОВО при Орджонікідзевському РОРД та з 16.05.1988 по 04.10.1988 на посаді робітника в Запорізькому тепличному комбінаті, з 29.04.1990 по 03.07.1991 в Кооперативі «Норд» на посаді інженера-конструктора. Крім того вважає, що періоди його роботи з 13.09.1991 по 29.11.1991 в Комерційній фірмі «Олена» на посаді брокера та з 22.11.1991 по 29.12.1992 в НПО «Практик, лтд» на посаді брокера не вірно зараховані до страхового стажу. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.05.2021 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даного позову, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

17.06.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення/перерахунок пенсії, у тому числі зарахування страхового стажу, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. Позивач звернувся до відповідача із заявою від 02.12.2020 для попереднього розрахунку пенсії, що не є підставою для винесення рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії, пенсійна справа позивача не створювалась. Вважає, що заявлені позовні вимоги є передчасними. Також звертає увагу, що періоди роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987, з 16.05.1998 по 04.10.1988, з 20.11.1991, з 30.11.1991 по 29.12.1992 враховано відповідачем до страхового стажу позивача при попередньому розрахунку. Просить у задоволенні позову відмовити.

25.06.2021 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що позивач досягне пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), лише 16.04.2025, проте це не означає що на позивача не розповсюджується дія цього закону. Закон №1058-IV визначає, з якого моменту позивач має право на призначення пенсії за віком, та яким чином розраховується набутий ним страховий стаж. З посиланням на норми КАС України вказує, що до адміністративного суду може звернутися кожна особа, яка вважає, що її права порушені суб`єктом владних повноважень. Незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, у тому числі невірний розрахунок стажу, впливають на законні очікування позивача щодо того, коли, на яких підставах, та у який спосіб йому буде призначено пенсію, який буде її розмір та чи достатньо в нього для цього страхового стажу.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Управління із заявою про обрахунок його страхового стажу.

Листом від 29.12.2020 №11687-11414/Г-02/8-0800/20 відповідач повідомив, що за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів встановлено, що його страховий стаж, підтверджений документами, складає 20 років 11 місяців 13 днів. У листі наведено детальний розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 . Також повідомлено, що до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності ОСОБА_1 згідно трудової книжки з 29.04.1990 по 03.07.1991, оскільки дата прийому має суттєві відмінності з датою в наказі про прийом, яка зазначена некоректно. Зазначений період потребує додаткового уточнення. Також звернуто увагу на те, що рішення щодо призначення або відмови в призначення пенсії, а також врахування стажу підтвердженого документами для обчислення пенсії приймає виключно відділ з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Крім того, на відповідний адвокатський запит представника позивача Управління листом від 18.03.2021 №0800-0204-8/20466 повідомило, що стаж за період роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987, з 16.05.1988 по 04.10.1988 зараховано, оскільки ОСОБА_1 в цей період навчався на денній формі навчання, що підтверджено довідкою з Національного університету «Запорізька Політехніка» №39-114/1057 від 07.05.2020. Виправити періоди роботи з 13.09.1991 та з 22.11.1991 відсутні підстави, так як згідно трудових книжок ОСОБА_1 працював на інших підприємствах і ці періоди зараховані до страхового стажу в повному обсязі.

Крім того, 09.03.2021 позивач подав заяву до Управління, у якій просив надати роз`яснення щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи, за які утримані грошові кошти до Пенсійного фонду та щодо порядку розрахунку страхового стажу під час роботи одночасно на двох місцях роботи, з посиланням на норми законодавства.

Листом від 23.03.2021 №3507-2724/Г-02/8-0800/21 відповідач з посиланням на норми Закону №1058-IV та Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII повідомив, що стаж за період роботи з 19.12.1985 по 18.11.1987, з 16.05.1988 по 04.10.1988 зараховано, оскільки в цей період ОСОБА_1 навчався на денній формі навчання, що підтверджено довідкою з Національного університету «Запорізька Політехніка» №39114/1057 від 07.05.2020. Періоди роботи, згідно трудових книжок, коли ОСОБА_1 працював на двох підприємствах одночасно, зараховані до страхового стажу в повному обсязі. Додатково повідомлено, що страховий стаж позивача, підтверджений документами, складає 20 років 11 місяців 13 днів.

Не погодившись з розміром попередньо розрахованого страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV (тут й надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частинами 1-3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком. Так, за змістом вказаної статті особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років (частина 1).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років (частина 2).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років (частина 3).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (частина 4).

Статтею 27 Закону №1058-IV визначено формулу, за якою визначається розмір пенсії за віком: П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно зі статтею 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульована Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок №22-1)

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 (у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до положень пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що обчислення страхового стажу є повноваженнями органу Пенсійного фонду, які реалізовуються в процесі прийняття рішення про призначення пенсії, оскільки встановлений за наслідками такого обчислення розмір страхового стажу є однією з обов`язкових умов, з наявністю якої закон пов`язує право особи на призначення пенсії. Крім того, розмір страхового стажу впливає на визначення розміру пенсії, що також має місце при призначенні пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що позивач не звертався до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, а останнім Управлінням не приймалось рішень у відповідності Закону №1058-IV та Порядку №1058-IV, які обмежують реалізацію соціальних гарантій позивача.

У спірному випадку відповідачем здійснено попередній розрахунок загального страхового стажу, з яким позивач частково не погодився, що й зумовило звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З наведеного слідує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Суд зазначає, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом права ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №140/2133/19 зазначив, що особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Суд зазначає, що дії, рішення чи бездіяльність відповідача при попередньому розрахунку страхового стажу за відсутності факту призначення або відмови у призначенні пенсії не порушують права, свободи та інтереси позивача, оскільки не породжують, не змінюють та не припиняють прав та обов`язків позивача. Перевірка наявності необхідного стажу може здійснюватися виключно після подачі особою заяви про призначення пенсії згідно Порядку №22-1.

Доводи позивача про те, що незарахування до його страхового стажу спірних періодів роботи, у тому числі невірний розрахунок стажу, впливають на законні очікування позивача щодо того, коли, на яких підставах, та у який спосіб йому буде призначено пенсію, який буде її розмір та чи достатньо в нього для цього страхового стажу, судом відхиляються, оскільки, як зазначалось, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав особи, а не тих, які можуть мати місце у майбутньому.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що у спірних правовідносинах відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту у судовому порядку.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.08.2020 у справі №1340/4630/18, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З огляду на вказане, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, слід відмовити.

Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвалу стосовно посадових осіб відповідача, суд зазначає таке.

Зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив слідує, що вказане клопотання обґрунтовано тим, що на поставлені позивачем питання у заяві від 09.03.2021, зокрема, щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи, за які надіслані до Пенсійного фонду відрахування та щодо порядку розрахунку страхового стажу під час роботи одночасно на двох місцях роботи, відповідач у листі від 23.03.2021 не надав відповідей.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (частина 2 статті 249 КАС України).

Стаття 249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов`язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.

При цьому, суд зауважує, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.11.2020 у справі №855/87/20.

Отже, постановлення окремої ухвали є диспозитивним правом суду. Окрема ухвала може постановлятись лише при наявності очевидно протиправних дій відповідних осіб та лише у разі, якщо під час судового розгляду судом встановлено склад правопорушення.

Суд зазначає, під час розгляду даної справи не встановлено порушення закону посадовими особами Управління, при цьому, бездіяльність відповідача (його посадових осіб) щодо неналежного розгляду звернення повивача відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» не є предметом розгляду даної справи, що унеможливлює встановлення судом порушення відповідачем закону під час надання відповіді на звернення та встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушення.

З огляду на вказане, підстави для постановлення окремої ухвали відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання позивача слід відмовити.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 26.07.2021.

Суддя М.О. Семененко