Справа № 160/5602/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2021 року м. Дніпросправа № 160/5602/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Мальцева Вадима Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року в адміністративній справі № 160/5602/21 (головуючий суддя першої інстанції Віхрова В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в особі державного виконавця Варламової Ольги Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 12.04.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63747938 від 26.11.2020 року, винесену державним виконавцем Варламовою О.А. з примусового стягнення з нього на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено про пропуск пред`явлення до виконання постанови державного виконавця, як виконавчого документу, оскільки в постанові про стягнення виконавчого збору №60931432 від 23.12.2019 року вказано, що строк пред`явлення постанови до виконання три місяці, тобто до 24.03.2020 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження №63747938 зі стягнення виконавчого збору була винесена 26.11.2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, зазначених в позові

В обгрунтування апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини в справі, неповно досліджено докази, а також невірно застосовано норми права.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження, а тому і суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

23.12.2019 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Варламовою О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60931432 на виконання виконавчого листа №205/2500/16-ц, виданого 08.11.2017 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 63111,10 швейцарських франків, що у еквіваленті складає 1693940,30 грн., яка складається з: тіла кредиту 54233,72 швейцарських франків, що у еквіваленті складає 1455666,02 грн.; відсотків за кредитом 8877,38 швейцарських франків, що у еквіваленті складає 238274,28 грн. (а.с.112 т.1).

23.12.2019 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Варламовою О.А. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №60931432 в розмірі 169694,03 грн. (а.с.117 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження №60931432 державним виконавцем були винесені постанови:

- від 23.12.2019 року про арешт майна боржника;

- від 23.12.2019 року про об`єднання виконавчих проваджень;

- від 09.01.2020 року про передачу виконавчого провадження Новокодацькому відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

- від 21.01.2020 року про арешт коштів боржника;

- від 05.05.2020 року про заборону державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;

- від 06.05.2020 року про арешт коштів боржника;

- від 25.11.2020 року про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження;

- від 25.11.2020 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження;

- від 25.11.2020 року про зняття арешту з коштів.

25.11.2020 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №60931432 (а.с.175 на звороті, т.1).

Підставою для повернення виконавчого документу стягувачу стала заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

В постанові про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №60931432 зазначено про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

26.11.2020 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Варламовою О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63747938 з примусового виконання постанови №60931432 від 23.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн. (а.с.201 т.2).

В рамках виконавчого провадження №63747938 відповідачем 26.11.2020 року винесені постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника.

Не погоджуючись з постановою від 26.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63747938 з примусового виконання постанови №60931432 від 23.12.2019 року про стягнення на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн., позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що постанова про відкриття виконавчого провадження №63747938 від 26.11.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн. винесена у відповідності до вимог Закону №1404 за наслідками завершення виконавчого провадження зі стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 63111,10 швейцарських франків що у еквіваленті складає 1693940,30 грн., тому строки пред`явлення даного виконавчого документа до виконання не є пропущеними.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача щодо відсутності у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.11.2020 року у ВП №60931432 результату фактичного виконання виконавчого листа №205/2500-16-ц від 08.11.2017 року, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, що виключає підстави для стягнення виконавчого збору у визначеному в оскаржуваній постанові розмірі, оскільки ані постанова про стягнення виконавчого збору від 23.12.2019 року у ВП №60931432, ані постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.11.2020 року у ВП №60931432 не є предметом спору в даній справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Основним законом, що регламентує порядок примусового виконання рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404).

Частиною 1 ст.1 Закону №1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені у ст.3 Закону №1404.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, статтею 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України ( п.1 ч.1).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 Закону №1404 примусовому виконанню підлягають рішення державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

Частиною 1 ст.4 Закону №1404 визначено обов`язкові вимоги до виконавчого документа, яким відповідає оскаржувана постанова відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, у відповідності до вимог Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову прийнято на виконання постанови Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, прийнятої у виконавчому провадженні №60931432 від 23.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн..

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону №1404).

У відповідності до частини першої статті 12 Закону №1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною четвертою статті 12 Закону №1404 встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону №1404).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно із статтею 40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що на час прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження сплинули строки пред`явлення до виконання постанови державного виконавця ВП №60931432 від 23.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В даному випадку виконавчим документом є постанова Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, прийнята у виконавчому провадженні №60931432 від 23.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн. (а.с.180 на звороті, т.1).

Водночас, згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону №1404 строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постанова про стягнення виконавчого збору на грудень 2019 року вже перебувала на виконанні в Новокодацькому відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (в подальшому - Новокодацькому відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в межах виконавчого провадження №60931432.

Оскільки, як зазначено вище, постанова про стягнення виконавчого збору на грудень 2019 року перебувала на виконанні, то строк її пред`явлення не був пропущений.

На підставі заяви стягувача 25.11.2020 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №60931432 (а.с.175 на звороті, т.1).

Як наслідок, у відповідності до вищевказаних норм законодавства, постанова про стягнення виконавчого збору №60931432 від 23.12.2019 року виділена в окреме провадження для подальшого виконання (а.с.173 на звороті т.1).

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження №63747938 від 26.11.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн. винесена у відповідності до вимог Закону №1404 за наслідками завершення виконавчого провадження зі стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 63111,10 швейцарських франків що у еквіваленті складає 1693940,30 грн., тому строки пред`явлення даного виконавчого документа до виконання не є пропущеними.

Тобто, по суті, виконавче провадження №63747938 від 26.11.2020 року є продовженням виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 169694,03 грн., яке почалось у виконавчому провадженні №60931432, тільки в іншому (окремому) виконавчому провадженні, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження №60931432.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02.10.2019 року по справі №821/1109/17, від 26.08.2020 року по справі №360/4369/19.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мальцева Вадима Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року в адміністративній справі №160/5602/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року в адміністративній справі № 160/5602/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак