Справа № 400/6042/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/6042/20
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Кравченка К.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ТЕХМЕТ» про стягнення податкового боргу

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Техмет" про стягнення податкового боргу в сумі 1155065,29 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на прибуток, визначений у поданій ним податковій декларації, який виник 31.08.2020 р. та залишається не погашеним.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року, ухваленого в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження у м. Миколаєві у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДПС у Миколаївській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов висновку що у даній справі слід дослідити наявність у відповідача податкового боргу у сумі 1155065,29 грн. та встановив, що відповідач заборгованість сплатив, однак кошти до державного бюджету не надійшли з вини банку, якого визнано неплатоспроможним.

Разом з тим, апелянт зазначає, що на виконання постанови Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі №814/78/16 суму заборгованості з податку на прибуток у розмірі 1154769 грн. було поновлено 31.08.2020 р. в інтегрованій картці платника ТОВ НВП «Техмет». Апелянт звертає увагу, що податковий борг виник у зв`язку з ненадходженням до бюджету грошових коштів, перерахованих платником податків через ПАТ «Златобанк» та зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в України» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі, тому в даному випадку ПК України звільняє платника податків від сплати пені і штрафних санкцій, але не звільняє від обов`язку сплатити основну суму узгодженого податкового зобов`язання у випадках, коли така сума не надійшла до бюджету, у тому числі з вини банку.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу та зазначається, що виконання платнком зобов`язань щодо перерахування до бюджету сум податкового зобов`язання пов`язане з моментм подання в банк платіжного доручення на переказ сум податку. Отже, саме з поданням в банк платіжного доручення наступають відповідні правові наслідки, а не з датою фактичного зарахування суми в бюджет. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також до відзиву відповідачем була надана заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

27.07.2021 р. до суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач бажає приймати участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції, проте вчасно з відповідною заявою звернутись до суду не зміг, так як ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 р. про призначення справи до розгляду на 27.07.2021 р. була отримана позивачем лише 26.07.2021 р. та передано до відділу 27.07.2021 р.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необгрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи копія ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 р. була направлена апелянту на електрону адресу 21.07.2021 р. та 22.07.2021 р. від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшло підтвердження про отримання (а.с 136).

Таким чином, колегія суддів вважає, що клопотання апелянта про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, тому враховуючи що особи які беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, 02.03.2015 р. відповідачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, в якій визначено грошове зобов`язання в сумі 1154769,00 грн (а. с. 15-17). Термін сплати 11.03.2015 р.

12.02.2015 р. за платіжним дорученням № 3 через ПАТ "Златобанк" відповідач перерахував кошти в сумі 1154769,00 грн (а. с. 52).

Постановою Правління Національного Банку України від 13.02.2015 р. № 105 ПАТ "Златобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Кошти в розмірі 1154769,00 грн за платіжним дорученням від 12.02.2015 р. № 3 до державного бюджету не надійшли.

30.03.2015 р. ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва сформовано податкову вимогу № 478-25 на суму 1154769,00 грн (а. с. 53).

Вважаючи, що його вина в ненадходженні до бюджету коштів відсутня, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 30.03.2015 р. № 478-25.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 р. по справі № 814/1212/15 позов задоволено, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 30.03.2015 р. № 478-25. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 р. постанову суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 39-43).

Незважаючи на скасування податкової вимоги, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 1154769,00 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.11.2015 р. по справі № 814/3169/15 у задоволенні позову про стягнення податкового боргу відмовлено (а. с. 44-45). Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2016 р. апеляційну скаргу повернуто апелянту (а. с. 46).

У 2016 році відповідач звернувся до суду з позовом про зобов`язання ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва внести в облікову картку платника податків відомості про відсутність податкового боргу з податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 1154769,00 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 р. по справі № 814/78/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 р., позов задоволено. Постановою Верховного Суду від 16.06.2020 р. рішення судів попередніх інстанцій скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а. с. 10-13).

На виконання постанови Верховного Суду суму заборгованості 1154769,00 грн. позивачем було поновлено 31.08.2020 р. в інтегрованій картці платника податків, а 10.09.2020 р. сформовано податкову вимогу № 215655-50 на суму 1155065,29 грн (у тому числі пеня в розмірі 296,29 грн) (а. с. 14).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що за податковою декларацією з податку на прибуток за 2014 рік відповідач заборгованість сплатив, однак кошти до державного бюджету не надійшли з вини банку, якого визнано неплатоспроможним. Рішенням суду по справі № 814/1212/15, яке набрало законної сили, підтверджено відсутність у відповідача заборгованості з податку на прибуток за 2014 рік у сумі 1154769,00 грн.

Суд першої інстанції вважає, що постанова Верховного Суду від 16.06.2020 р. по справі № 814/78/16, на яку посилається позивач, не стосується суми боргу, а мова йде лише про внесення змін до інтегрованої картки платника податків, оскільки у справі №814/78/16 Верховний Суд не спростував відсутність у відповідача податкового боргу з податку на прибуток за 2014 рік.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 ПК за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Так, статтею 22 Закону України "Про платіжні системи і переказ коштів в Україні" визначено, що ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за платіжним дорученням. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту.

Згідно з пунктами 36.1 та 36.5 статті 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 14.1.175 статті 14 ПК передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 14.1.153 статті 14 ПК визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Положеннями статті 59 ПК установлено, що в разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З матеріалів справи вбачається не заперечується сторонами, що спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з ненадходженням до бюджету грошових коштів, перерахованих платником податків через ПАТ «Златобанк».

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник.

Це визначено статтею 109 ПК, відповідно до якої податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 111 ПК визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Таким чином, у ПК під відповідальністю за несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання розуміється застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Разом з тим положення статті 129 ПК містять застереження щодо застосування до платника відповідальності за неналежне виконання податкового зобов`язання.

Як уже зазначалося пунктом 129.6 статті 129 ПК передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду.

При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, платник звільнений від відповідальності у вигляді штрафу та/або пені за порушення строків або неповний обсяг перерахованого податкового зобов`язання у разі, якщо такі дії/або бездіяльність вчинені обслуговуючим його банком, оскільки вини та/або умислу у невчасній чи не в повному обсязі сплаті податкового зобов`язання у діях платника у цьому випадку немає.

Водночас відповідно до пункту 113.2 статті 113 ПК застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

Із загальних положень статті 38 ПК також випливає, що належним виконанням податкового зобов`язання є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань.

Таким чином, звільнення платника від відповідальності за порушення строків погашення податкового зобов`язання не свідчить про звільнення від обов`язку виконати податкове зобов`язання.

Крім того, слід звернути увагу і на положення статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", відповідно до яких переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Наведена норма також свідчить про те, що належним виконанням податкового зобов`язання шляхом ініціювання платником переказу є надходження коштів від платника на відповідний казначейський рахунок.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у разі несвоєчасного або перерахування не в повному обсязі суми податкового зобов`язання з вини банку платника такий платник звільняється від фінансової відповідальності у вигляді штрафу та/або пені, однак, не звільняється від обов`язку сплатити в повному обсязі податкове зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 р. у справі №804/4602/16, в якій ВП ВС відступила від своєї правової позиції, викладеної в постанові ВС України від 06.04.2004 року №8/140 .

Колегія суддів зазначає, шо саме у платника податків, а не у відповідного державного органу, існували договірні відносини із банком, цей банк в даному випадку надавав платнику податків відповідні банківські послуги, як контрагент по господарському договору про банківське обслуговування. Позивач був вільний у виборі відповідного контрагенту (банку) для здійснення зберігання та переказів його коштів, тому невиконання своїх обов`язків банком-контрагентом відноситься до комерційних ризиків позивача, і не може бути перекладено на державу.

Водночас колегія суддів зазначає, що податковий борг платника податків, який виник з вини банку лишається за таким платником і підлягає перерахуванню ним до бюджету.

Тобто, незважаючи на причину несплати податкових зобов`язань, зокрема, у разі порушення банком строків виконання або невиконання доручень клієнтів на переказ коштів, платник податків не зільняється від обов`язку сплатити основну суму податкового зобов`язання або податкового боргу.

З огляду на те, що сформована податкова вимога від 10.09.2020 р.№ 215655-50 на суму податкового боргу 1154769 грн. не є формою чи видом притягнення платника до відповідальності та не є за своєю суттю фінансовою санкцією у вигляді штрафу чи пені, при цьому податкова вимога № 215655-50 від 10.09.2020р. відповідачем не була оскаржена ні в адміністративному, ні в судовому порядку, набула статусу узгодженого податкового зобов?язання, тому суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для стягнення суми податкового боргу, який рахується на підставі цієї вимоги, без суми нарахованої пені у сумі 269,29 грн.

Однак, при винесенні рішення суд першої інстанції не врахував, що положення ПК України звільняє платника податків лише від сплати пені і штрафних санкцій, але не звільняє від обов`язку сплатити, основну суму узгодженого податкового зобов`язання у випадках, коли така сума не надійшла до бюджету, у тому числі з вини банку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ТЕХМЕТ» податковий борг в сумі 1154769 грн.

В решті позовні вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: Л.П. Шеметенко