Справа № 647/856/21
Суддя: Миргород В. С.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 647/856/21
№ провадження 2-а/647/9/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Миргород В.С.,

при секретарі: Дзежик Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Берислав Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №647/856/21 за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Крот Олексій Вікторович до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та стягнення витрат,

встановив:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він ОСОБА_1 є найманим працівником (водієм) та перебуває у трудових відносинах із приватним підприємством «Агрофірма Додола». 25.03.2021 року о 11-44 год. на 203 км автомобільної дороги Одеса Мелітополь Новоазовськ, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом DAF FХ 105.460 номерний знак НОМЕР_1 перевозив пшеницю. При зважуванні транспортного засобу на вагому комплексі було встановлено, що фактичне осьове навантаження на строєні вісі напівпричепу складає 23, 500 т при нормативно допустимих 22, 0 т, навантаження на осі складає 1) 6, 900 т; 2) 9, 550 т; 3) 7, 950 т; 4) 8, 100 т; 5) 7, 450 т, в результаті чого сержантом поліції Грабко А.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про що було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Крім того, зважування було здійснено без застосування відповідної методики, яка б враховувала особливості сипучого вантажу. В зв`язку з чим просить суд, скасувати постанову серії ЕАН №3969492 від 25.03.2021 року про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, винесену поліцейським патрульної полії 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, сержантом поліції Грабко Артема Станіславовича про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 16.04.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалами суду від 07.05.2021 року, 07.06.2021 року, 05.07.2021 року заяву адвоката Крот Олексія Вікторовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено. Розгляд справи призначено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

18.06.2021 року на адресу суду від Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшла заява про надання копії позовної заяви з додатками.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. 07.07.2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просять в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що 25.03.2021 року о 11 годині 15 хвилин на автодорозі Одеса - Мелітополь - Новоазовськ 203 км, був зупинений т/з DAF XF 105.460, днз НОМЕР_1 , який буксирував причіп Schmitz SKI24, днз НОМЕР_2 . Працівники «Укртрансбезпеки» на мобільному ваговому комплексі здійснили важення даного автомобіля. Відповідно до квитанції № 140403 від 25.03.2021 року, у автомобіля DAF XF 105.460 осьові навантаження у кілограмах складали: Ось 1-6900, Ось 2 - 9550, Ось 3 - 7950, Ось 4 - 8100, Ось 5 - 7450, загальна маса 39950 кг. Маса навантаження на строєну вісь (Ось 3+ Ось 4+ Ось 5) склала 23500 кг. (нормативно допустиме навантаження 22000 кг. (або 22 т.)), що перевищує допустимі Правилами дорожнього руху норми навантаження. Позивач здійснював перевезення без дозволу Національної поліції України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення (Позивач порушив вимоги п.22.5), що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 132-1 КУпАП, інспектором поліції, було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 3969492 від 25.03.2021 року та надано Позивачеві для ознайомлення, при цьому роз`яснивши права та зміст відповідних статей. За результатами розгляду адміністративної справи до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн., шляхом винесення Постанови. Оскаржувана постанова винесена не за перевищення габаритних та/або вагових параметрів, а за порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Тобто за те, що Позивач в порушення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №30 «про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» від 18.01.2001 будучи великогабаритним транспортним засобом рухався без дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Методика на яку посилається позивач не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, оскільки вона не пройшла реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а відтак не є джерелом права відповідно до частини другої статті 7 КАС України. Посилання позивача на те, що вантаж, який перевозився (пшениця) є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху є безпідставними, оскільки автомобіль на вагу заїжджає повільно, а тому не може призвести до зміщення вантажу. Відповідач у повному обсязі заперечує, щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки Відповідачем не отримано документів, які б підтверджували витрати Позивача професійну правничу допомогу (не надано договору про надання правової допомоги, актів копаних робіт (наданих послуг), документів які б підтверджували оплату наданих послуг, не дано книгу доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи, що провадять незалежну професійну діяльність, зазначеного адвоката, з якої вбачається, що гонорар був ним прийнятий). Відповідачем було отримано лише копію позовної заяви, додатків до Позовної заяви Відповідач не отримував. З огляду на вищевикладене Відповідач вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову та скасування Постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3969492 від 25.03.2021 року відсутні, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

13.07.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Крот О.В. надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що відповідно до пункту 2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті. Відповідно до підпунктів 7-9 пункту 2 Порядку №879 місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю. Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками. Пунктом 12 Порядку №879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Згідно з пунктом 13 Порядку №879, під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Таким чином, габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти. Відповідно до пункту 5 Порядку №1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/ або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами. Підпунктами 4-8 пункту 4 Порядку №1007/1207 передбачено, що посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів ЗО - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю: реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Таким чином, доказом того, що транспортний засіб належить чи не належить до категорії великовагових є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції. Проте, в оскаржуваній постанові не міститься посилання на відповідний акт, яким зафіксовано перевищення вагових параметрів, а лише наявні відомості про «квитанцію ГВК». Таким чином, оскаржувана постанова не містить даних про те чи дійсно вимірювання було здійснено на стаціонарному чи пересувному пункті габаритно-вагового контролю та відсутнє посилання на відповідний акт, яким було зафіксовано результати зважування транспортного засобу. Відповідачем не надано доказів, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, яким керував Позивач було здійснено у спеціально відведених та належно облаштованих для цього місцях, та здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства. Щодо твердження Відповідача про те, що до суду не надано рішень компетентних органів, якими визнавалися б дії посадових осіб Укртрансбезпеки незаконними чи якими були визнані протиправними їх акти, вважаємо за необхідне зазначити, що акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. В оскаржуваній постанові зазначено, що Позивач «керував транспортним засобом, який перевозить вантаж з перенавантаженням на строєну вісь, а саме 23500 замість дозволених 22000 згідно квитанції гвк 140403 без дозволу». Таким чином, порушення яке ставиться в вину Позивачу напряму пов`язано з перевищенням вагових параметрів, оскільки саме наявність такого перевищення є визначальним фактом для складу правопорушення, який визначено в оскаржуваній постанові. Крім того, про наявність, на думку посадової особи Відповідача, перевищення вагових параметрів, в оскаржуваній постанові зазначає посадова особа. Крім того, позивач звертає увагу на те, що провадження у даній справі відкрито ухвалою суду 16.04.2021року. Згідно ухвали суду про відкриття провадження відповідачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Однак, Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву лише 07.07.2021 року, що в вочевидь свідчить про пропущення Відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву. Просять позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ЕАН №3969492 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити в повному обсязі.

Позивач та представник позивача адвокат Крот О.В. в судове засідання не з`явилися, на електронну адресу суду подали заяву про розгляду справи без їх участі, позов підтримують, просять задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про день, місце та час розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розглядом справи до суду не направив.

Суд у відповідності до вимог ст.205 КАС України вирішив продовжити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених сторін у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені сторонами обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного провадження.

Щодо строку подачі відповідачем відзиву, суд зазначає, що ухвалою суду від 16 квітня 2021 року встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

15.06.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача. З даної заяви вбачається, що з Єдиного державного реєстру судових рішень їм стало відомо про відкриття провадження у вказаній справі, але ні ухвали про відкриття провадження у справі, ні позовної заяви з додатками відповідач не отримував, в зв`язку з чим просили направити на електронну адресу управління патрульної поліції в Херсонській області ДПП копію позовної заяви з додатками.

29.06.2021 року Бериславським районним судом Херсонської області направлено позовну заяву з додатками управлінню патрульної поліції в Херсонській області ДПП, а відзив подав до суду 07.07.2021.

Отже, відповідачем відзив на позовну заяву подано в межах строку, встановленого судом в ухвалі від 16.04.2021, а тому твердження позивача є помилковим.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 132-1 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Об`єктом правопорушення виступають охоронювані законом відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в галузі шляхового господарства і зв`язку.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами (формальний склад). Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 11 вересня 2019 року № 54-IX, який набрав чинності 25.09.2019 року, статтю 132-1 КУпАП доповнено частиною другою та приміткою.

Відповідно до примітки до ст. 132-1 КУпАП, дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності є наявність у суб`єкта правопорушення дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно зі ст.1 Закону України Про автомобільний транспорт великоваговий транспортний засіб це транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

За змістом п.3-5 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ № 30 від 18.01.2001, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху. Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Відповідно до п.22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ №30 від 18.01.2001 року «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Крім того, за положеннями п. 18, 20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ від 27.06.2007 № 879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Згідно з п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Нормами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того ч.1-4 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Враховуючи вказані норми адміністративного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності та обґрунтованості свого рішення, зокрема, події адміністративного правопорушення та наявності його складу у діях позивача.

В оскаржуваній постанові поліцейським зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом який перевозить вантаж з перенавантаженням на строєну вісь, а саме 23500 замість до дозволених 22000, згідно квитанції гвк 140403 без дозволу від НПУ бодікамера 5052, чим порушив п.22.5 ПДР України Порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1ст. 132-1 КУпАП.

Тобто, в вину позивача ставиться вчинення правопорушень, пов`язаних з перевищенням великовагових параметрів транспортного засобу.

Однак, відповідно до Примітки до ст. 132-1 КУпАП, в редакції станом на 25.03.2021 року, тобто на дату винесення постанови, дія частини першої цієї статті не поширювалась на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.

Адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті пов`язані з перевищенням габаритних параметрів передбачено частиною другою статті 132-1 цього Кодексу, і несе її відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи (ч. 1ст. 14-3 КУпАП). Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Для того, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

У п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно зі ст.9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Судовим розглядом встановлено, що 25 березня 2021 року о 11-44 годині на 203 км автомобільної дороги Одеса Мелітополь - Новоазовськ, поліцейським 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Херсонській області сержантом поліції Грабко А.С., було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3969492 від 25.03.2021 року, якою позивача ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. ст. 132-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

У матеріалах справи міститься копія постанови від 25.03.2021 серії ЕАН №3969492, за підписом особи, яка її винесла, та позивача ОСОБА_1 , зокрема, у графі про роз`яснення прав відповідно до ст.268 КУпАП, строку оскарження згідно зі ст. 289 КУпАП та у графі 9 щодо отримання її копії. Додатків зазначена постанова не містить.

До позовної заяви позивачем додано копію квитанції про зважування №140403 від 25.03.2021, копію товарно-транспортної накладної №509580 від 25.03.2021 року.

Відповідно до примітки до ст. 121 КУпАП під транспортними засобами у ст. 121-126, 127-1 - 128-1, ч.1,2 ст. 129, ст. 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст.121, ст.121-1, 126, ч. 1-4 ст.130, ст.132-1, 206-1 КУпАП, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст.256-2 КУпАП).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, транспортний засіб під керування ОСОБА_1 не був затриманий та продовжив свій рух по визначеному маршруту.

Зазначене свідчить про те, що позивачем ОСОБА_1 , не було порушено нормативно вагові параметри при транспортуванні вантажу.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в порушення наведених вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, як і наявність події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 132-1 КУпАП, а тому скасовує оскаржувану постанову як неправомірну, а справа про адміністративне правопорушення, підлягає закриттю.

Щодо стягнення судових витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення із відповідача, суб`єкта владних повноважень, судових витрат за надання правничої допомоги, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на зазначене, для стягнення витрат на правничу допомогу адвоката суду мають бути надані договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Представником позивача ОСОБА_1 Крот О.В. в позовній заяві визначено розмір судових витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 3 000, 00 гривень, та на підтвердження надано договір №30/03 про надання правової допомоги від 30.03.2021 року.

Разом з цим, усіх інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чеки, розрахунок таких витрат, акт приймання-передачі наданих послуг) суду не надано, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 сформована правова позиція щодо необхідності сплати судового збору у справах про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до якої: ...з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 року становить 2 270, 00 гривень.

Таким чином, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 454, 00 гривень.

Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 454, 00 гривень, що підтверджується квитанціями, а відтак розподіл судових витрат по сплаті судового збору слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України Про судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 5, 6-9, 72-79, 90, 91, 121, 132, 134, 139, 241-246, 250, 251, 255, 268, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Крот Олексій Вікторович до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та стягнення витрат - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3969492 від 25.03.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Херсонській області: 73034, м. Херсон, пр-т Адмірала Сенявіна, 128, , МФО 899998 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , суму сплаченого судового збору в розмірі 454, 00 гривень (чотириста п`ятдесят чотири гривень).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» КАС України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. С. Миргород