Справа № 380/7991/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7991/20 пров. № А/857/9573/21
Судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Хобор Р.Б. щодо постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, винесеної за результатами розгляду військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 380/7991/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 34 КАС України, суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку, яка приєднується до матеріалів справи і є відкритою для ознайомлення.
Тобто, окрема думка є єдиним процесуальним способом у який, суддя, що не згідний із судовим рішенням, може висловити свою (протилежну чи іншу) думку з приводу обставин справи, мотивів суду при прийнятті рішення, чи результатів розгляду справи, та зняти з себе професійну відповідальність за його зміст та подальшу реалізацію.
Таким чином, користуючись наданим КАС України правом на висловлення окремої думки, вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, з огляду на наступне.
Так, вказаною постановою апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 380/7991/20 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки з 24.08.2018 по 23.07.2020.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи постанову у даній справі, апеляційний суд керувався правовою позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11.
Дослідивши матеріали даної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаю, що суд помилково застосував до вказаних правовідносин вищевказані правові позиції Верховного Суду, що призвело до неправильного визначення розміру відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Отже, за наявності висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах норми права необхідно застосовувати з врахуванням таких висновків.
При необхідності застосування норм права інакше, ніж це викладено в рішенні Великої Палати суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду справи приймає рішення про відступлення від попереднього висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
З приводу застосування ст. 117 КЗпП України Велика Палата виклала висновки у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року) і від вказаних висновків не відступала. Тому застосування будь яких інших висновків Верховного Суду до вказаних правовідносин не допускається.
Однак, вказані постанови містять загальні критерії визначення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, та не містять жодної універсальної формули для проведення такого розрахунку.
Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 356 КАС України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.
30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 480/3105/19, у якій, застосовуючи критерій зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням висновків Великої Палати у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року) провів такі розрахунки, для встановлення остаточного розміру відшкодування:
Тому, на мою думку, розрахунок середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування необхідно проводити, враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.
Однак, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не встановив загального розміру: належних позивачеві при звільненні виплат, розміру своєчасно виплачених коштів та розміру виплат відносно яких порушені терміни виплати, що є необхідним для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з принципу пропорційності, як на це звертає увагу Верховний Суд .
Враховуючи те, що викладення окремої думки не створює жодних правових наслідків для учасників справи, але, відповідно до вимог процесуального закону, є процесуальним способом висловлення незгоди з прийнятим рішенням суду, вважаю доцільним обмежитись вказівкою на безпідставне незастосування у вказаній справі висновків Верховного Суду у аналогічних правовідносинах у справах № 761/9584/15-ц, № 821/1083/17 та № 480/3105/19 без проведення відповідних розрахунків.
Суддя Р. Б. Хобор