Справа № 183/4605/20(2-а/183/192/20)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2021 року м. Дніпросправа № 183/4605/20(2-а/183/192/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2021, ухвалену суддею Дєєвим М.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного державного інспектора відділу контролю та державного нагляду Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Потапенка Олександра Григоровича, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування припису,-

в с т а н о в и В:

У серпні 2020 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного державного інспектора відділу контролю та державного нагляду Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Потапенко Олександра Григоровича, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати припис «Про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконується без повідомлення, реєстрації декларації про початок будівельних робіт», які були складені головним державним інспектором відділу контролю та державного нагляду Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Потапенко Олександром Григоровичем 22 листопада 2012 року за результатами позапланової перевірки, проведеної в приміщеннях вбудованого приміщення, розташованого в будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1708 від 11 грудня 2012 року;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1707 від 11 грудня 2012 року;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1706 від 11 грудня 2012 року;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1705 від 11 грудня 2012 року;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1704 від 11 грудня 2012 року.

31.08.2020 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу №183/4605/20 передано за підсудністю на розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

09.10.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу №183/4605/20, та визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду, залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Позивач, не погодившись з ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2020, подала одразу до суду апеляційної інстанції, апеляційну скаргу.

28.10.2020 року на запит Третього апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було направлено справу №183/4605/20.

04.11.2020 року на виконання вимог ухвали від 09.10.2020 року від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою.

17.12.2020 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2020 року залишено без змін.

11.03.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду відмовлено.

Адміністративний позов повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, визнати поважними причини пропуску позивачкою десяти денного строку для звернення до суду, справу направити для продовження розгляду до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що судом першої інстанції фактично не застосовується твердження Європейського суду з прав людини , за якими визначено вихідний принцип: «У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див, рішення у справі "Мельник проти України" ( 974 037 ) (Melnyk v. Ukraine), N 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року). Тобто суд першої інстанції фактично, не визнаючи неможливості та недоцільності звернення Позивачки до суду з позовом про скасування оскаржуваних рішень, через розгляд інших справ, створив перешкоду у можливості подати на розсуд суду справу з такими матеріалами, які на час розгляду прпередніх справ (цивільної та адміністративної) з 2013 року, не були відомі, а докази ще не були наявні.

Таким чином, позивачка була позбавлена об`єктивної можливості звернутись до суду з позовом, посилаючись на обставини, які зумовили здійснити друге звернення до суду з метою оскарження рішень відповідача.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

Згідно з п. 5 частини першої ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У силу вимог частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постановах від 26.06.2018 у справі №473/653/17, від 18.01.2019 року в справі № 576/1434/17, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення позивача до суду з даною позовною заявою є висновки судових експертиз, а саме: - висновок судової експертизи від 25.09.2014 року №2383-13 судовий експерт Довгаль І.А. ; - висновок судової експертизи від 25.11.2016 року №1858-16 судові експерти в комісійній експертизі Довгаль І.А. , Вітер Р.В. ; - висновок експертного дослідження Ткаленко О від 14.02.2018 року №04/18; - висновок судового експерта Довгаль І.А. від 06.03.2018 року №1018-18 у кримінальному провадженні №0004258; - висновок судових експертів за наслідками проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 16.12.2019 року №2632-19, яким була надана оцінка судом в межах цивільної справи №183/2884/13-ц.

В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 року про залишення позовної заяви без руху було встановлено, що позивач знала про наведені підстави даного позову починаючи з 25.09.2014 року, після проведення вищевказаних експертиз, при цьому до суду звернулась лише 21.08.2020 року (майже через шість років).

Натомість позивач зазначає, що для того щоб окремо звернутись з вказаним позовом позивач вчиняла всі необхідні дії щодо участі у тих справах, які перебували в провадженні судів і тільки після того, як відповідні справи були розглянуті судами позивач зрозуміла, що скасування у інший спосіб ніж звернення з окремим позовом є неможливим.

Однак, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки позивач була ознайомлена з відповідним висновком експерта від 25.09.2014 року, який має юридичну силу та є самостійним засобом доказування, так само, як і інші висновки експертиз, які у подальшому проведені у різних провадженнях та на окреме замовлення позивача. Крім того, 11.12.2018 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду у справі №804/101/13-а позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року у справі № 804/101/13-а з огляду на те, що обставини, які стали підставою для звернення до суду ОСОБА_1 із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не є нововиявленими.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У свою чергу у ст.атті 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів підкреслює, що з метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на судове оскарження рішень особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки позивачем не надано належного обґрунтування причин тривалого зволікання із оскарженням спірних рішень.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

За таких обставин, з огляду на те, що позовна заява подана поза межами строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова