Справа № 240/15293/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15293/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 , у перерахунку пенсії по інвалідності щодо зарахування стажу та заробітку за періоди роботи з 16.01.2006 року по 04.03.2016 року на території Російської Федерації з урахуванням довідок, які видані: ООО "Содружество - Радужний-2" - № 129-М/01 від 13.02.2020, № 129-М/03 від 13.02.2020, № 129- М/02 від 13.02.2020 та ООО "Самотлортранс1" - № 28 від 16.04.2020, № 29 від 16.04.2020, № 30 від 16.04.2020, № 31 від 16.04.2020, № 35 від 31.01.2020, № 36 від 31.01.2020, розрахункові листи по заробітній платі за період з 2008 року по 2016 рік.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести, ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності щодо зарахування стажу та заробітку за періоди роботи з 16.01.2006 року по 04.03.2016 року на території Російської Федерації з урахуванням довідок, які видані: ООО "Содружество-Радужний-2" - № 129-М/01 від 13.02.2020, № 129-М/ОЗ від 13.02.2020, № 129-М/02 від 13.02.2020 та ООО "Самотлортранс" - № 28 від 16.04.2020, № 29 від 16.04.2020, № 30 від 16.04.2020, № 31 від 16.04.2020, № 35 від 31.01.2020, № 36 від 31.01.2020 розрахункові листи по заробітній платі за період з 2008 року по 2016 рік, та здійснити виплату перерахованої пенсії за період з 16.01.2006 року по 04.03.2016 року, з 11.09.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач зазначає, що у квітня 2020 року звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності, щодо зарахування стажу та заробітку за періоди роботи з 16.01.20016 по 04.03.2016 на території Російської Федерації для обчислення розміру пенсії з урахуванням довідок виданих ООО «Содружество-Радужний-2» та ООО «Самотлортранс». Рішенням Пенсійного органу від 16.04.2020 №8/03.23 у перерахунку пенсії було протиправно відмовлено, так як відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів Російської Федерації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач, звернувся до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності щодо зарахування стажу та заробітку з 01.01.2004 року за періоди роботи на території Російської Федерації.

Рішенням сектору з питань перерахунків пенсії №1 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Житомирській області від 16.04.2020 №83/03.23 відмовлено позивачу в перерахунку пенсії по інвалідності щодо зарахування стажу роботу та заробітку з 01.01.2004 за періоди роботи на території Російської Федерації.

Вказане рішення мотивоване тим, що зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періоди роботи на території Російської Федерації, не можливо, у зв`язку із тим, що відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів Російської Федерації.

Позивачем надано до заяви про перерахунок пенсії:

- архівну довідку про підтвердження трудового стажу за "129-М/01 від 13.02.2020 за період з 16.01.2006 по 28.02.2008;

- архівну довідку про підтвердження місцезнаходження підприємства місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі за №129-М/02 від 13.02.2020;

- архівну довідку про підтвердження розміру заробітної плати за №129-М/03 від 13.02.2020 за період з 01.01.2006 по 29.02.2008;

- довідку про нарахування заробітної плати за вих. 35 від 3.01.2020 за період з 01.03.2008 по 31.12.2013;

- довідку про нарахування заробітної плати за вих. 36 від 31.01.2020 за період з 01.01.2014 по 30.11.2015.

Як зазначено в оскаржуваному листі, підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів Російської Федерації відсутнє за період з 01.01.2004.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції враховуючи те, що єдиною підставою для не перерахунку пенсії по інвалідності було відсутність даних про підтвердження сплати внесків до відповідних фондів Російської Федерації, тому дійшов висновку, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок пенсії по інвалідності, щодо зарахування стажу та заробітку з 01.01.20014 періоду роботи на території Російської Федерації.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту закон України №1058-IV).

Статтею 1 Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загально обов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього закону.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з положеннями частини 4 Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Положеннями пункту 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Відповідно до положень статті 7 даної Угоди встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з положеннями частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Положеннями статті 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З системного аналізу норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі-Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с 19) підтверджується факт роботи позивача з 16.01.2006 року по 04.03.2016 року на території Російської Федерації.

Відповідно до положень частини 6 статті 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Частиною 12 статті 20 Закону України №1058 визначено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною 1 статті 4 Закону України №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України №2464-VIу разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Положеннями пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Таким чином слідує, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Колегія суддів зауважує, що відмовляючи позивачеві відповідач позбавив його соціальної захищеності та пенсійного стажу за час виконання роботи, який органом пенсійного фонду не зараховано, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок пенсії по інвалідності, щодо зарахування стажу та заробітку з 01.01.20014 періоду роботи на території Російської Федерації.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.