Справа № 208/6339/20
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/6339/20
№ провадження 2-а/208/23/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Південного Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Капілова І.Є. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Інспектора Південного Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Капілова І.Є. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову посилається на те, що 09.08.2020 об 09.45 год. порушив здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху ТЗ загального користування відносно нього було винесено постанову БАА № 631222 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 09.08.2020 об 09.45 порушив здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху ТЗ загального користування відносно нього було винесено постанову БАА № 631222 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп.

Вищевказану постану позивач вважає незаконною та обґрунтованою, оскільки відомості зазначеній в ній суперечать вимогам чинного законодавства,

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що складений п.3 постанови серії БАА № 631222 від 09.08.2020 р. «посада, спеціальне звання та ПІБ особи, яка розглядає справу» не містить посаду, спеціальне звання та ім`я по батькові особи, не складено протокол про адміністративне правопорушення, так як наслідок справа взагалі не розглядалась, складено відповідачем постанова про адміністративне правопорушення винесена з грубими порушеннями законодавства. Складений п.6 не містить посилання на пункт правил дорожнього руху який нібито порушив. Пункт 9 не містить підпису особи яка винесла постанову, особою якою складено постанову, не встановлено та не ідентифіковано суб`єкта господарювання, який здійснюється відповідна діяльність з пасажирських перевезень, в матеріалах справи відсутні відповідні установчі документи цього суб`єкту господарювання та відомості відносно правового статусу вказаного перевезення, зокрема, в режимі маршрутного таксі, міського чи міжміського перевезення. Відповідачем також не було надано пояснення, що знаходились в транспортному засобі, свідків правопорушення, крім самої постанови, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази.

Будь якого посилання на пасажирське перевезення яке потребує паспорту маршруту у постанові серії БАА № 631222 від 09.08.2020 не має, а в ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначено що паспорт маршруту повинен надавати перевізник, а не водій. На момент винесення постанови у нього був наявний паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень міжміського сполучення який працює у звичайному режимі руху № 812 від 03.07.2013. При цьому даний паспорт, відповідно до норм чинного законодавства не потребує.

На думку ОСОБА_1 вищенаведене свідчить про те, що звинувачення в даному порушенні є без підставними та незаконними та просить позовну заяву задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовільнити.

Представник Південного ВП ГУНП в Дніпропетровській області в судове не з`явився, надав відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою від 11.11.2020 р. відкрито провадження по справі.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із матеріалу уточненого адміністративного позову вбачається, що 09.08.2020 року поліцейським Південного ВП ГУНП в Дніпропетровській області Куценко Дмитром Юрійовичем було винесено постанову БАА № 631222 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 140 ч. 2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп.

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122, 126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Отже, у разі скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься відразу на місці вчинення правопорушення, що і було вчинено інспектором.

Відповідальність за частиною 2 статті 140 КУпАП настає за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування. Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував автобусом на якому перевозив пасажирів за маршрутом Хмільник-Вінниця, не маючи при собі паспорту відповідного маршруту, погодженого з органами Національної поліції, чим порушила п. 32.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 140 ч. 2 КУпАП..

Згідно п. 32.1 ПДР України, з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються: а) розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій; б) умови та порядок руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів; в) порядок буксирування двох і більше транспортних засобів. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Нормативно-правовими актами, що регулюють питання погодження з органами Національної поліції України здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів є: Закон України «Про автомобільний транспорт»; Постанова Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» №176 від 18.02.1997; Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» №278 від 07.05.2010; Наказ Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Змін до Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» №932 від 19.11.2013.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автобусний маршрут спеціальних перевезень - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні спеціальні пасажирські перевезення; регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень; регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Згідно ч. 2,3,4,7 ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт», Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні. Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг. Автобусні маршрути за видами перевезень поділяються на: загального користування, спеціальних перевезень, нерегулярних перевезень.

Згідно п. 13 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» №176 від 18.02.1997, Перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними. Умови регулярних та регулярних спеціальних перевезень зазначаються у паспорті маршруту.

Згідно п. 45 вищевказаної Постанови, Регулярні спеціальні перевезення організовуються для перевезення працівників підприємств, установ та організацій, учнів, студентів та інших організованих груп пасажирів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого адміністративного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки у порушення вимог статті 77 КАС України, якою обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача, останнім не надано суду письмового відзиву на позовну заяву, не надано жодного належного та допустимого доказу наявності події правопорушення, вчиненого позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, якими, зокрема, можуть бути показання технічних приладів та технічних засобів , що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, або будь-яких інших допустимих доказів на підтвердження вчинення правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора Південного Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Капілова І.Є. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване в папівавтоматичному режимі серії БАА № 631222 від 09.08.2020 року, складену інспектором Південного Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Капіловим І.Є. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП та провадження закрити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.