Справа № 400/2031/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Домусчі С.Д.
27 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2031/21
По справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 по справі за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення недоплаченої суддівської винагороди.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , та залишене без змін рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 по справі №400/2031/21.
Із законністю постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 року не погоджуюсь з огляду на таке.
Залишаючи без змін оскаржуване рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 по справі №400/2031/21, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн., дії відповідача відповідали вимогам нормативно-правових актів, які були чинними у зазначений період, та вчинені в межах повноважень, а отже, не є протиправними.
Також, апеляційний суд вважав слушним висновок суду першої інстанції з того приводу, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату у вищому розмірі, ніж це передбачено законодавством України.
Предметом спору в цій справі є дії відповідача ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати позивачу - ОСОБА_1 , судді Ленінського районного суду м. Миколаєва (призначений на посаду судді указом Президента України №760/2019 від 17.10.2019 р.), суддівської винагороди за березень 2021 року, яка протиправно обчислена із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.
Я погоджуюсь із висновком апеляційного суду, відповідно до якого для правильного вирішення спору в цій справі з`ясуванню підлягає питання який саме показник має бути врахований при обчисленні суми суддівської винагороди: «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102,00 гривень» або «прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2 270,00 гривень».
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
За приписами ст. 19 Основного Закону правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частинами першою, другою та шостою статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
При цьому статтею 64 Основного Закону встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 28, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.
Відповідно до ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126 Основного Закону, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частинами 2 та 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом, а також встановлена складові суддівської винагороди (посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці) та базовий розмір посадового окладу судді, зокрема, судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:
дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;
дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;
працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;
працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;
осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.
Таким чином, абзацом 4 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлений з 01.01.2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 2270 грн., та абзацом 5 статті 7 вказаного Закону прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня - 2102 гривні.
Матеріалами справи підтверджено нарахування та виплату апелянту суддівської винагороди, яка обчислена виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», тобто з розміру прожиткового мінімуму 2102 грн.
Але застосування у березні 2021 року при обчислення апелянту суддівської винагороду виходячи з прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн., відповідно до абзацу 5 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», вважаю протиправним.
Так, частиною 2 статті 130 Конституції України чітко встановлено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, також чітко визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, пунктом першим частини 3 та пунктом першим частини 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменшу сто тисяч осіб.
Таким чином, Основним Законом гарантовано, а Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року закріплено, обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду виходячи з 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Натомість, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01.01.2021 року прожиткових мінімумів для працездатних осіб в розмірі 2270 грн., був введений такий новий «вид» прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102 грн.
На мою думку, Закон України «Про державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що суперечить як частині 2 статті 130 Конституції України, так і частині 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, що у свою чергу призвело до обмеження виплати апелянту суддівської винагороди, у розмірі гарантованому Конституцією України та визначеному спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року.
Також, на мою думку, Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави. При цьому, зміна порядку регулювання правовідносин (встановлення нової складової для визначення базового розміру посадового окладу судді), які за нормами Конституції України регулюються виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є неприпустимим.
Також, враховуючи приписи статті 64 Основного Закону, вважаю, що обмеження розміру суддівської винагороди є допустимим, але тільки за умов воєнного або надзвичайного стану, проте як у березні 2021 року воєнний або надзвичайний стан на території України не вводився.
За таких обставин, вважаю, що у апеляційного суду були наявні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції саме з тих підстав, які зазначені в апеляційній скарзі, та для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Суддя С.Д.Домусчі