Справа № 203/1076/21
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1076/21
Провадження № 2-а/0203/18/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Мурадли Ф.М.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

23.03.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, в якому, з урахуванням уточненої редакції позовної зави від 06.05.2021 року, просить суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 01.03.2021 року серії РАП № 288412696 до повідомлення серії ІД № 00323703;

- визнати протиправними дії Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради;

- зобов`язати Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради видалити на веб-сайті ipkp.dniprorada.gov.ua обліковий запис «Доказова база по адміністративному правопорушенню, дата і час фіксації 26.02.2021 09:23:22, серія і номер ІД00323703»;

- стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 спричинену йому моральну шкоду в сумі 2189,00 грн.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він не погоджується з винесеною стосовно нього постановою від 26.02.2021 року серії ІД № 00323703 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. За поясненнями позивача, відповідачем не були враховані вимоги п. 8.2-1 Правил дорожнього руху та у повідомлення про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем внесені неправдиві відомості, які не відповідають обставинам справи. Адже під час фіксування події його транспортний засіб насправді знаходився біля будинку АДРЕСА_1 обабіч дороги, а не біля будинку АДРЕСА_2 , який знаходиться далеко в глибині прилеглої території та відгороджений від дороги іншими будівлями. Як зазначив позивач, неповне встановлення необхідних для вирішення справи обставин, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставою для скасування постанови і визнання дій відповідача протиправними.

Також позивач зазначив, що йому як власнику транспортного засобу, було завдано моральну шкоду, бо порушення відповідачем його прав призвело до наявності у нього неабиякого клопоту для їх виправлення. Ним були витрачені зусилля і час на захист його порушених відповідачем прав. Також він зазнав моральних страждань через безпідставні звинувачення у скоєнні правопорушення та неможливість через це сконцентруватись на його творчій діяльності. Розмір спричиненої йому моральної шкоди позивач оцінив у 2189,00 грн, тобто у розмірі показника прожиткового мінімуму, посилаючись на те, що він вважає такий розмір моральної шкоди достатнім та обґрунтованим.

З огляду на викладене, позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 06.05.2021 року, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій відповідача, скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у встановлений законом та судом строку, подав до суду засобами електронного зв`язку відзив на адміністративний позов від 29.04.2021 року та згодом засобами поштового зв`язку направив до суду той самий відзив, який було зареєстровано канцелярією суду 05.05.2021 року.

В обґрунтування своєї позиції, викладеної у відзиві, відповідач зазначив, що він вважає правомірними дії інспектора з паркування та такими, що вчинені згідно з вимогами чинного законодавства. Також відповідач вважає правомірною постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 288412696 від 01.03.2021 року до повідомлення серії ІД № 00323703. За твердженнями відповідача, посилання позивача на відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення не відповідає дійсності, посилання позивача на відсутність знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на маршруті, яким рухався позивач, не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення та не може бути підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності.

З приводи позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відповідач зазначив, що позивач не звільнений від обов`язку довести факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем. Проте, наведені позивачем обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між моральними стражданнями позивача і діями відповідача, вини останнього в її заподіянні. Оскільки інспекція діяла в межах норм, встановлених чинним законодавством, виходячи з фактичних обставин, наявних в матеріалах справи доказів, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено у встановленому законом порядку факту заподіяння йому моральної шкоди.

Тому відповідач вважає, що позивачем не було надано жодних доказів, які б спростували наявність правопорушення, більше того, ті обставини, з яких позивач просить суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, не можуть істотно вплинути на цілком законне рішення. З огляду на це, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись з твердженнями відповідача, викладеними у відзиві на адміністративний позов, надав свою відповідь на відзив від 11.05.2021 року. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що до оскаржуваної постанови внесені неправдиві відомості, які не відповідають обставинам справи, а саме під час фіксування події транспортний засіб позивача насправді знаходився біля будинку АДРЕСА_1 обабіч дороги, а не біля будинку АДРЕСА_2 , який знаходиться далеко в глибині прилеглої території та відгороджений від дороги іншими будівлями. Також позивач вважає, що відповідач припустився грубого порушення при складанні оскаржуваної постанови від 01.03.2021 року серії РАП № 288412696, оскільки до неї не внесено номера технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K80V2, що не дозволяє його ідентифікувати з метою перевірки справності.

Тому позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви, та просив суд їх задовольнити.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 22.04.2021 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив.

Суд на підставі положень ст. 205 КАС України, враховуючи, що відповідач скористався правом на захист та подав свій відзив на адміністративний позов, брав участь у попередньому судовому засіданні, причини неявки суду не повідомив, розглянув адміністративну справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 30.06.2021 року судом були заслухані пояснення позивача, досліджені письмові докази та інші докази, наявні в матеріалах справи, а саме в судовому засіданні був оглянутий СD-диск з відеозаписом, наданим позивачем, проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2021 року відповідачем було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 288412696 до повідомлення серії ІД № 00323703, якою відповідачем встановлено, що особою, стосовно якої розглядається справа є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення: Daewoo Matiz, д.н.з. НОМЕР_2 .

У вказаній постанові відповідачем зафіксовано, що 26.02.2021 року о 09:23 годині транспортним засобом Daewoo Matiz, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 64, чим порушено вимоги пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху «Зупинку заборонено». Тим самим ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові також вказано, що фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K 80V2.

З урахуванням встановленого у вказаній постанові, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн (а.с.46-47, 56).

Відповідач на підтвердження факту фіксації події адміністративного правопорушення, відповідно до вказаної вище постанови, надав суду витяг з доказової бази по адміністративному правопорушенню та фототаблицю із зазначенням географічних координатів, часу, дати та місця вчинення адміністративного правопорушення, а саме: 26.02.2021 09:23:22, 09:23:41, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 64, 48.468331.35.028302 (а.с.44-45, 54-55).

Позивач на підтвердження своєї позиції щодо місця розташування його транспортного засобу Daewoo Matiz, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 62, по відношенню до дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а також того, у зоні, де було розташовано його транспортний засіб, дія вказаного дорожнього знаку не поширюється, надав суду: CD-R-диск з відеозаписом, а також фототаблиці з відображенням розташування нерухомих будівель за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 62, та адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 64, (а.с.9-11, 67-68).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності дій відповідача та скасування постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення від 01.03.2021 року серії РАП № 288412696 до повідомлення серії ІД № 00323703, стягнення моральної шкоди.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 9 КУпАП (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, за допомогою показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР, в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.2. ПДР, дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відповідно до п. 8.2-1 ПДР, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Пункт 8.4 в) ПДР України передбачає, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділом 33 «Дорожні знаки» ПДР, визначено, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР відноситься до заборонних знаків.

Дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Знак застосовується для заборони зупинки транспортних засобів і установлюється з того боку дороги, на якому вводиться заборона.

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У примітці ст. 122 КУпАП роз`яснено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді, зокрема, порушення правил зупинки і стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - юридична або фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в частині порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки становить: об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушення вимог зупинки, стоянки; суб`єкт - спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення тощо); суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й формі необережності.

У ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів; смуга відведення - земельні ділянки, що надаються в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги.

Аналіз викладених вище норм та ПДР дає суду підстави для висновку, що знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу), його дія поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений. При цьому зона дії знаку починається від місця його встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. А тротуар, як і проїзна частина, є складовими елементами дороги загалом, про що вказано в постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року, справа № 686/13619/17.

Отже, дії щодо зупинки/стоянки транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створюють об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічні координати є ознаками наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Водночас у ході судового розгляду адміністративної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем протиправно зазначено те, що місцем розташування транспортного засобу позивача Daewoo Matiz, д.н.з. НОМЕР_2 , є адреса: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 64. Адже позивачем було доведено належними та допустимими доказами розташування його транспортного засобу Daewoo Matiz, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 62, по відношенню до нерухомих об`єктів, а саме будівлі, розташованої за вказаною адресою. При цьому з фототаблиць, як і з відеозапису видно, що автомобіль позивача було розташовано поза межами дії зони заборонного дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». При цьому суд враховує і те, що зона дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» визначена ПДР від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Тобто в ході судового розгляду справи судом було встановлено, що автомобіль позивача на момент фіксації події адміністративного правопорушення був розташований не в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено технічного засобу, на який було здійснено фотозйомку місця події, а саме не вказано його вид та модель. Оскільки зазначення в оскаржуваній постанові такого технічного засобу як Logic Instrument Fieldbook K 80V2 відповідає вимогам ст. 14-2 КУпаП.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина друга стаття 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина перша стаття 77 КАС України).

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України, встановлених в ході судового розгляду справи обставин та наявних в матеріалах справи доказів, дає підстави для висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення за постановою про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 288412696 від 01.03.2021 року до повідомлення серії ІД № 00323703 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання відповідача видалити на веб-сайті ipkp.dniprorada.gov.ua обліковий запис «Доказова база по адміністративному правопорушенню, дата і час фіксації 26.02.2021 09:23:22, серія і номер ІД00323703» - слід відмовити.

З приводу позовної вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 2189,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Співмірне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно внаслідок порушення вимог закону органом державної влади чи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, за правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 27.11.2019 року, справа №750/6330/17, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не мали вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я та емоційного стану, є наслідком протиправних дій органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Тому, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що протиправні дії відповідача спричинили позивачу моральні страждання, негативні емоції внаслідок його безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності. Тому обґрунтованою є позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2189,00 грн, який є достатнім та розумним.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, з урахуванням встановленого законом станом на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн, ставка судового збору відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 454,00 грн.

При цьому, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 року, справа № 543/775/17, та в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 14.01.2021 року, справа № 205/10899/19 (2-а/205/67/20), від 18.10.2019 року у справі № 405/8768/18, від 05.03.2020 року в справі № 597/664/18, суд зазначає, що сплаті за подання адміністративного позову щодо оскарження постанови суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, підлягає судовий збір у розмірі 454,00 грн, а позовна вимога про відшкодування моральної шкоди як об`єкт справляння судового збору охоплюється позовними вимогами про вирішення публічно-правового спору. Тобто позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір, водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.

Суд, з урахуванням викладених вище норм, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 227,00 грн (454,00 грн : 4 х 2 = 227,00 грн).

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині позовних вимог про скасування постанови від 01.03.2021 року серії РАП № 288412696 про накладення адміністративного стягнення до повідомлення серії ІД № 00323703, винесену спеціалістом І категорії - інспектором з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Лупашком Денисом Андрійовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн - позов слід задовольнити, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, також позовна вимога про стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) моральної шкоди у розмірі 2189,00 грн (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень 00 копійок) - підлягає задоволенню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог - слід відмовити.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 227,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову від 01.03.2021 року серії РАП № 288412696 про накладення адміністративного стягнення до повідомлення серії ІД № 00323703, винесену спеціалістом І категорії - інспектором з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Лупашком Денисом Андрійовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 2189,00 грн (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького; ) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 227,00 грн (двісті двадцять сім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07.07.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва