Справа № П/811/2084/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2021 року м. Дніпросправа № П/811/2084/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної митної служби України, Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. (суддя Сагун А.В.) в справі № П/811/2084/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Кіровоградської митниці ДФС, Дніпровської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.07.2015 р. звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним та скасування наказу № 541-о від 10.06.2015 р. «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлення на посаді начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 05.10.2020 р. уточнено позовні вимоги шляхом подання відповідної позовної заяви до Державної фіскальної служби України (далі ДФС), Кіровоградській митниці ДФС, Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу Міндоходів № 541-о від 10.06.2015 р. «Про звільнення ОСОБА_2 », яким його звільнено з посади начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, зобов`язання ДФС поновити з 11.06.2015 р. на рівнозначній посаді начальника митного поста в структурі Кіровоградській митниці ДФС, стягнення з ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.06.2015 р. по дату винесення рішення про поновлення на роботі, яка станом на 05.10.2020 р. складає 600 700,16 грн. з урахуванням податків та зборів (а.с. 78-95 т.2).

Позивачем 28.10.2020 р. подана заява про уточнення позовних вимог (а.с. 183-184 т.2), в якій позовні вимоги викладено в такій редакції: визнати протиправним та скасувати наказ Міндоходів № 541-о від 10.06.2015 р. «Про звільнення ОСОБА_2 », яким його звільнено з посади начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, зобов`язати Держмитслужбу поновити його з 11.06.2015 р. в Дніпровській митниці як відокремленому структурному підрозділі Державної митної служби, на посаді, рівнозначній посаді «начальник митного поста», яку він займав до звільнення; стягнути з Державної митної служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.06.2015 р. по дату винесення рішення про поновлення на роботі, у сумі, визначеній судом (з урахуванням податків та зборів).

Позивачем 03.11.2020 р. подана заява про уточнення позовних вимог (а.с. 243-2444 т.2), в якій позовні вимоги викладено в такій редакції: визнати протиправним та скасувати наказ Міндоходів № 541-о від 10.06.2015 р. «Про звільнення ОСОБА_2 », яким його звільнено з посади начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, зобов`язати Держмитслужбу поновити його з 11.06.2015 р. в Дніпровській митниці як відокремленому структурному підрозділі Державної митної служби, на посаді, рівнозначній посаді «начальник митного поста», яку він займав до звільнення; стягнути з Державної митної служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.06.2015 р. по дату винесення рішення про поновлення на роботі, у сумі, визначеній судом (з урахуванням податків та зборів).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.04.2015 р. здійснено заміну відповідача Міністерства доходів і зборів України правонаступником Державною фіскальною службою України.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. залучено співвідповідачів Кіровоградську митницю Державної фіскальної служби, Дніпровську митницю Держмитслужби.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 р. залучено співвідповідача Державну митну службу України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 10 червня 2015 р. № 541-о на «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів; зобов`язано Державну митну службу України поновити з 11 червня 2015 року ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів або на рівнозначній посаді, яку він займав до звільнення; стягнуто з Дніпровської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 червня 2015 року, по 09 березня 2021 року у сумі 1 490 067,68 грн. з проведенням обов`язкових відрахувань податків і зборів; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів або на рівнозначній посаді, яку він займав до звільнення, та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, в межах суми стягнення за один місяць у сумі 27 695,85 грн. з проведенням обов`язкових відрахувань податків і зборів; в задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення, виклавши абзац третій резолютивної частини у редакції про зобов`язання Державну митну службу України поновити його з 11 червня 2015 року в Дніпровській митниці Держмитслужби на посаді, рівнозначній посаді начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, яку позивач займав до звільнення. Вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту його порушеного права не надасть можливості поновити порушене право позивача, є неефективним, оскільки у Держмитслужби не виникає обв`язку поновлення на рівнозначній посаді.

В апеляційній скарзі відповідач Держмитслужба просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що під час видання наказу про звільнення позивача суб`єкт владних повноважень діяв відповідно до вимог законодавства, а саме Закону України «Про очищення влади». Також зазначає, що на час вирішення спору Державна фіскальна служба не припинена, продовжує здійснювати відповідні повноваження та функції, тому вимога про поновлення на посаді має здійснюватися до правонаступника Міндоходів ДФС. На думку апелянта, є неправильним висновок суду першої інстанції стосовно стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суми в розмірі 1 490 067,68 грн. Оскільки провадження у справі було зупинено на підставі клопотання позивача, суд першої інстанції не врахував приписи частини другої статті 235 КЗпП стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більше як за один рік.

В апеляційній скарзі відповідач Дніпровська митниця Держмитслужби просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до Дніпровської митниці.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано під час обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суми отриманої позивачем допомоги по безробіттю.

Вважає, що розрахована судом першої інстанції неправильно розрахована сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1 490 067,68 грн., із порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (в редакції, чинній на 08.12.2020 р.).

З 01.05.2016 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 змінено структуру заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів державних службовців. Враховуючи абз. 7 п.2 Порядку № 100, якщо з 01.05.2016 державним службовцям змінено структуру заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів, апелянт вважає, що розрахунковий період починається з травня 2016 р., а обчислення середньої заробітної плати з урахуванням абзацу 8 п. 2 Порядку № 100 має провадитися, виходячи з виплат, які передбачені новими умовами оплати праці. Тобто, при одночасному збільшенні посадових окладів і зміні структури заробітної плати заробітна плата коригуванню не підлягає, оскільки застосовується розрахунковий період, в якому оклади встановлено вже в підвищеному розмірі.

Тому судом першої інстанції неправильно розрахована середньоденна заробітна плата в розмірі 840,51 грн. за період з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р. із використання коефіцієнта 2,29747 до середньоденної заробітної плати за попередній період (з 01.12.2015 р. по 30.04.2016 р. 365,84 грн.). Обчислення середньої заробітної плати має провадитися виходячи з виплат, які передбачено новими умовами оплати праці, середньоденна заробітна плата при такому обчисленні складає 431,34 грн., а середній заробіток за період з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р. складає 72 565,12 грн.

Середньоденна заробітна плата наступних періодів зміни оплати праці вирахувана з урахуванням коефіцієнтів підвищення неправильно.

За період з 09.12.2020 р. по 09.03.2021 р. відсутні підстави для застосування коефіцієнта підвищення посадового окладу, оскільки пункт 10 Порядку № 100 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. № 1213.

Відповідачем приведено власний розрахунок та вказано, що загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має складати 797 894,29 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга позивача має бути задоволена, апеляційні скарги Державної митної служби України, Дніпровської митниці Держмитслужби не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України № 102-о від 29.07.2014 позивача призначено на посаду начальника Кіровоградської митниці Міндоходів, звільнивши з посади начальника Севастопольської митниці Міндоходів.

Кіровоградською митницею Міндоходів видано наказ № 227-0 від 29.07.2014 «Про призначення за номенклатурою Міністерства доходів і зборів України» щодо позивача.

Відповідно до довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, від 22.10.2014 встановлено, що відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині першій статті 3 Закону України «Про очищення влади», за період з 25.02.2010 по 22.02.2014 ОСОБА_1 обіймав посади, щодо яких встановлено заборони: в період з 29.04.2013 (наказ МДЗУ від 26.04.2013 № 233-о) по 19.09.2013 (наказ МДЗУ від 20.09.2013 № 3042-О) - в.о. начальника Севастопольської митниці Міндоходів; в період з 20.09.2013 (наказ МДЗУ від 20.09.2013 № 3042-о) по 28.07.2014 (наказ МДЗУ від 29.07.2014 № 102-о) - начальник Севастопольської митниці Міндоходів; згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 11.02.2015 № 512-0 позивача призначено на посаду начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів (наказ Кіровоградської митниці ДФС від 11.02.2015 №26-0 «Про призначення ОСОБА_1 ).

Відповідно до акту Кіровоградської митниці ДФС від 07.04.2015 зафіксовано факт відмови позивача від підпису про ознайомлення з наказом ДФС України від 24.02.2015 № 117 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» стосовно посадових і службових осіб Міндоходів».

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.06.2015 № 541-о ОСОБА_1 звільнено з посади начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», пунктом 7 частини першої статті 36 КЗпП України.

Встановивши, що інформація про перебування позивача на відповідній посаді не містить відомостей про наявність фактів протиправної поведінки позивача, спрямованих на підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, а спірний наказ про звільнення позивача не містить обґрунтування того, що позивач міг становити будь-яку загрозу для нового демократичного режиму, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний наказ є таким, що не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, та таким, що виданий непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції, тому визнав протиправним та скасував наказ Міністерства доходів і зборів України №541-о від 10.06.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів у Кіровоградській області.

Вирішуючи питання поновлення позивача на посаді, суд першої інстанції врахував, що Кіровоградська митниця ДФС була правонаступником Кіровоградської митниці Міндоходів, за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа Кіровоградська митниця ДФС припинена 17.11.2020 року, а правонаступником Кіровоградської митниці ДФС є Дніпровська митниця Держмитслужби в силу приписів постанов КМУ №1200 та №85.

Відповідно до наказу Державної митної служби України від 19.10.2020 №460 утворюються територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України, тобто утворюється відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України - Дніпровська митниця (замість Дніпровської митниці Держмитслужби як окремої юридичної особи).

Оскільки за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час розгляду справи, юридичну особу Дніпровська митниця Держмитслужби () не припинена, суд першої інстанції дійшов до висновку, що фактично з дня набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Державної фіскальної служби України перейшли до Державної митної служби України, а в зв`язку з припиненням Кіровоградської митниці ДФС її повноваження перейшли до правонаступника Дніпровської митниці Держмитслужби.

Відповідно, протиправність наказу №541-о від 10.06.2015 прямо вказує на наявність правових підстав для поновлення позивача Державною митною службою України на посаді начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів або на рівнозначній посаді та виплати позивачу Дніпровською митницею Держмитслужби середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Застосувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 28.10.2014 р., відповідно до якої у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню саме на посаді, з якої його звільнено, з 11.06.2015 (наступного дня після незаконного звільнення).

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, враховуючи Порядок № 100, в тому й числі пункт 10, обчислив середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосування коефіцієнта підвищення посадових окладів, в розмірі 1 490 067,68 грн.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про протиправність наказу про звільнення позивача, про наявність підстав для поновлення позивача на посаді, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте визнає помилковим обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача в частині визначення органу, в якому він має бути поновлений на посаді.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив державну службу в митних органах України, зокрема, в період з 29.04.2013 р. по 19.09.2013 р. на посаді в.о. начальника Севастопольської митниці Міндоходів; в період з 20.09.2013 р. по 28.07.2014 р. на посаді начальника Севастопольської митниці Міндоходів.

Наказом ДФС від 29.07.2014 р. № 102-о ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Кіровоградської митниці Міндоходів, звільнивши з посади начальника Севастопольської митниці Міндоходів, наказом ДФС України від 11.02.2015 р. № 512-о позивача призначено на посаду начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів (наказ Кіровоградської митниці ДФС від 11.02.2015 №26-0 «Про призначення ОСОБА_1 ).

Наказом Міндоходів від 10.06.2015 р. № 541-о звільнено 10.06.2015 р. ОСОБА_1 з посади начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є правомірність звільнення позивача, розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який належить до стягнення на користь позивача у разі поновлення на посаді, а також наявність підстав для поновлення на рівнозначній посаді начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, яку позивач займав до звільнення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом України «Про очищення влади» від 16.09.2014 р. № 1682-VII (далі Закон № 1682-VII), приписами підпункту першого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно з пунктом восьмим частини першої статті 3 (критерії здійснення очищення влади (люстрації) Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Не є спірним питання, що позивач з 29.04.2013 р. по 19.09.2013 р. перебував на посаді в.о. начальника Севастопольської митниці Міндоходів; в період з 20.09.2013 р. по 28.07.2014 р. на посаді начальника Севастопольської митниці Міндоходів.

Сукупний період перебування на вказаних посадах становить більше одного року, а посади, які обіймав позивач, відносяться до посад, на які поширюється дія пункту 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII.

За визначенням, наведеним у частинах першої та другої статті 1 Закону № 1682-VII, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування; очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ №1096 (1996) звернула увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

Враховуючи зазначене, Верховним Судом в постановах у справі №800/186/17, у справі № 813/7910/14 висловлена така правова позиція, що застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не притягненні до відповідальності відповідних посадових осіб.

17 жовтня 2019 року ЄСПЛ прийнято рішення у справі «Полях та інші проти України» (заяви №58812/15, №53217/16, №59099/16, №23231/18, №47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного (далі - рішення у справі "Полях та інші проти України"), та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців із забороною обіймати посади державної служби на підставі приписів Закону України «Про очищення влади», що одразу призвело до втрати всіх своїх здобутків.

У цьому рішенні ЄСПЛ указав, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом, які призвели до втручання в право на приватне життя, гарантоване статтею 8 Конвенції. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан ОСОБА_4 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

Статтею 2 Закону № 1682-VII передбачено перелік посад щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

Відповідно до пункту шостого частини першої цієї статті заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Критерії здійснення очищення влади (люстрації), установлені статтею 3 Закону № 1682-VII, застосовуються до певної категорії посад без конкретизації їх статусу в структурі органів державної влади.

В цьому випадку підставою для видання оскарженого позивачем наказу стала перевірки відомостей, зазначених в особовій справі позивача, якою встановлено, що позивач, відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині першій статті 3 Закону України «Про очищення влади», за період з 29.04.2013 р. по 28.07.2014 р. обіймав посади, щодо яких встановлена заборона.

Водночас із аналізу цих норм випливає, що встановлення для осіб заборони обіймати певні посади в органах державної влади чи їхніх самостійних структурних підрозділах пов`язується із самим лише фактом зайняття у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посад, зокрема передбачених пунктом 8 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади», незалежно від того чи сприяла така особа своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини, тобто не враховуючи жодної індивідуальної дії чи зв`язку особи з будь-якими антидемократичними подіями.

Звільнення позивача проведено на підставі відомостей, зазначених в особовій справі, про його перебування на відповідних посадах.

При цьому встановлення фактів особистої протиправної поведінки позивача не було метою цієї перевірки.

Будь-яких доказів щодо вчинення позивачем дій та заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що відсутність у Законі України «Про очищення влади» процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що кореспондує положенням частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У цьому зв`язку, ЄСПЛ у справі "Полях та інші проти України" вказав на відсутність застосування індивідуального підходу під час здійснення люстраційної перевірки, що й лягло в основу постанови Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року у справі №817/3431/14. У даному рішенні Верховний Суд дійшов висновку, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку їх діяльності з узурпацією влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку щодо недотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів та винесенні наказів про звільнення позивача з посади та, відповідно, до висновку, що оскаржений наказ не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому є таким, що підлягає скасуванню судом як протиправний.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, скасування наказу про звільнення позивача відповідно до частини першої статті 235 КЗпП є підставою для його поновлення на попередній роботі з 11.06.2015 р.

За позицією позивача обраний судом першої інстанції спосіб захисту є неефективним, а позивач має бути поновлений в Дніпровській митниці Держмитслужби на посаді, рівнозначній посаді начальника митного поста «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, яку позивач займав до звільнення.

Судом встановлено, що Кіровоградська митниця Міндоходів, у складі якої існував митний пост «Олександрія», з поста начальника якого позивач звільнений, припинена як юридична особа.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.03.2016 р. внесено запис 3008577 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Кіровоградської митниці Міндоходів.

Таким чином, на час прийняття судом першої інстанції рішення в справі Кіровоградська митниця Міндоходів як юридична особа не існувала.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерства доходів і зборів шляхом перетворення.

Державна фіскальна служба України є правонаступником Міністерства доходів і зборів України.

Державна фіскальна служба України перебуває в стадії припинення.

Постановою № 1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 2 постанови № 1200).

Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. №236, Державна фіскальна служба України продовжує виконувати функції, що стосуються роботи підрозділів податкової міліції.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 року № 1217-р з 8 грудня 2019 року Державною митною службою України розпочато виконання функцій Державної фіскальної служби України, що припиняється, покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року № 227.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган Державної фіскальної служби Кіровоградську митницю ДФС.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2019 р. № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" Кіровоградська митниця Державної фіскальної служби реорганізується в Дніпровську митницю Держмитслужби.

Згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 № 30-рг розпочато процедуру реорганізації митниць ДФС.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа Кіровоградська митниця ДФС припинена 17.11.2020 року.

Відповідно до п. 7 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 року, майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом.

У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс.

З 17.11.2020 року Кіровоградську митницю ДФС припинено як юридичну особу, вона вибула із спірних правовідносин як сторона у справі, правонаступником Кіровоградської митниці ДФС є Дніпровська митниця Держмитслужби в силу приписів постанов Кабінету Міністрів України №1200 та №858.

Відповідно до наказу Державної митної служби України від 19.10.2020 №460 утворюються територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України, тобто утворюється відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України - Дніпровська митниця (замість Дніпровської митниці Держмитслужби як окремої юридичної особи).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на час розгляду справи, юридичну особу Дніпровська митниця Держмитслужби () не припинено.

Таким чином, у зв`язку з припиненням Кіровоградської митниці ДФС її повноваження перейшли до правонаступника - Дніпровської митниці Держмитслужби.

У постанові від 27.05.2014 у справі №21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Враховуючи, що Кіровоградська митниця Міндоходів та Кіровоградська митниця ДФС припинені як юридичні особи, проведена державна реєстрація припинення цих юридичних осіб, позивач має бути поновлений в Дніпровській митниці Держмитслужби на рівнозначній посаді начальника митного постав «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, яку позивач займав до звільнення.

Відповідно, рішення суду першої інстанції має бути змінено в цій частині.

Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Посилання апелянта Дніпровської митниці Держмитслужби на неврахування судом першої при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суми отриманої позивачем допомоги по безробіттю суд визнає необґрунтованими.

Частиною третьою статті 117 КЗпП в редакції, що діяла до 05.01.2006 р., було передбачено, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 20.12.2005 р. № 3248-IV, який набрав чинності 05.01.2006 р., частина третя статті 117 виключена.

Таким чином, на час виникнення та дії спірних правовідносин, законодавство не містить приписів, за якими має зменшуватися розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму коштів, яка особа отримувала в період вимушеного прогулу, зокрема, допомоги по безробіттю.

За позицією апелянта Дніпровської митниці Держмитслужби при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу має враховуватися три розрахункові періоди: з 01.05.2016 р. по 31.12.2016 р., з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р., з 01.01.2020 р. по день ухвалення рішення.

При цьому позивач посилається на положення абзаців 7 та 8 пункту 2 Порядку № 100, а також втрату чинності положеннями пункту 10 Порядку № 100 з 08.12.2020 р.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, в редакції, що діяла на час постановлення судом першої інстанції рішення в цій справі, (далі Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду (абзац 7).

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів (абзац 8).

Стосовно посилання апелянта Дніпровської митниці Держмитслужби на втрату чинності пунктом 10 Порядку № 100 суд вказує на таке.

Дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213 були внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та пункт 10 Порядку № 100 виключено.

Разом з тим, оскільки спірні правовідносини виникли та тривали, починаючи з червня 2015 р., суд погоджує висновок суду першої інстанції про застосування до періоду вимушеного прогулу з 12.12.2020 р. по 09.03.2021 р. пункту 10 Порядку № 100.

Щодо доводів апелянта Дніпровської митниці Держмитслужби про неврахування судом першої інстанції приписів пунктів 7 та 8 Порядку № 100 суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції з цього приводу правильно зазначено, що Порядок № 100 в редакції, чинній на час виникнення та дії правовідносин, не містив приписів стосовно не застосування коефіцієнту підвищення в порядку, визначеному пунктом 10 цього Порядку, у разі зміни структури оплати праці.

Таким чином, суд погоджує приведений у судовому рішенні судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та, власне, стягнуту на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі в розмірі 1 490 067,68 грн., з якої необхідно провести відрахування податків та обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної митної служби України, Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі № П/811/2084/15 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі № П/811/2084/15 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі № П/811/2084/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Кіровоградської митниці ДФС, Дніпровської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. в справі № П/811/2084/15 в наступній редакції: «Зобов`язати Державну митну службу України поновити з 11 червня 2015 року ОСОБА_1 на посаді в Дніпровській митниці Держмитслужби, рівнозначній посаді начальника митного постав «Олександрія» Кіровоградської митниці Міндоходів, яку ОСОБА_1 займав до звільнення.».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 26.07.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.07.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко