Справа № 480/2583/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2021 року Справа № 480/2583/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2583/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;
- стягнути з Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" на користь позивача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 7331,23 грн.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що станом на день звільнення позивача з Державної установи "Сумський слідчий ізолятор", установою не виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно. Позивач звернувся із заявою від 29.10.2020 року до відповідача про виплату компенсації вартості речового майна. Проте до цього часу позивачу не було здійснено виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Позивач вважає, що така позиція відповідача суперечить нормам діючого законодавства.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.
На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що передумовою для, зокрема, виплати особам грошової компенсації за не отримане речове майно, є виявлення ними відповідного бажання. При цьому формою волевиявлення особи щодо отримання грошової компенсації за не отримане речове майно є особисто написана заява такої особи. Проте позивач не подала заяви з бажанням отримати грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування (а.с. 22-23).
У зв`язку з вище викладеним, судом було направлено запит до позивача, з вимогою надати докази подання заяви від 29.10.2020 року щодо виплати Вам грошової компенсації за не отримане речове майно до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" (а.с. 26).
Позивачем було подано до суду клопотання, в якому, зокрема зазначено, що заява від 29.10.2020 до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» щодо виплати компенсації за не отримане речове майно була відправлена позивачем на електронну пошту даної установи 29.10.2020 та передана співробітником оригінал заяви, так як на той час не було можливості через хворобу відвести власноруч. Тому вхідний номер про прийняття даної заяви у позивача відсутній (а.с. 30).
Судом було винесено ухвалу про витребування доказів, якою було витребувано у Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" належним чином завірену копію заяви ОСОБА_1 від 29.10.2020 року щодо виплати їй компенсації за не отримане речове майно.
На виконання вимог суду, Державною установою "Сумський слідчий ізолятор" було надано суду копію заяви ОСОБА_1 від 29.10.2020 року щодо виплати їй грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна (а.с. 50). Дана копія заяви також була надано суду позивачем (а.с. 46).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що наказом Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" від 11.01.2020 № 6/ОС-20, позивача, у відповідності із Законом України «Про Державку кримінально-виконавчу службу України» та Законом України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за ст. 77 п. 1 пп. 7 (за власним бажанням) (а.с. 11).
Відповідно до довідки від 16.01.2021 року № 14/07-1/Б-2 Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 становить 7 331,23 грн. (а.с. 15).
В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою від 29.10.2020 року щодо виплати їй компенсації за не отримане речове майно (а.с. 50). Проте до цього часу дана виплата Державною установою "Сумський слідчий ізолятор" позивачу не здійснена.
Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Згідно з частиною 1 статті 9-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно з п. 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 року, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року N 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".
З вищенаведених законодавчих приписів суд вбачає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно до довідки від 16.01.2021 року № 14/07-1/Б-2 Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 становить 7 331,23 грн. (а.с. 15).
При цьому після звільнення позивач зверталася до відповідача із заявою від 29.10.2020 року про виплату їй грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с. 50). Проте до цього часу, відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 7 331,23 грн.
Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек