Справа № 804/5011/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2021 року м. Дніпросправа № 804/5011/16

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року (суддя Турлакова Н.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України

третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

До суду у серпні 2016 року надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просив скасувати рішення Державної міграційної служби України від 15 липня 2016 року № 370-16 та зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути його заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року вказані рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином Сирії, у 2007 році прибув до України з метою отримання освіти, з 2007 року по 2014 рік навчався у ВНЗ.

Після закінчення навчання територію України не покинув у зв`язку з початком у країні походження з 2011 року бойових дій.

В квітні 2016 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про визнання його біженцем або особою, за результатами розгляду якої Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області складено висновок від 17.06.2016, згідно з яким встановлено за доцільне відмовити у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні громадянину Сирії ОСОБА_1 .

Висновок обґрунтований тим, що умови, передбачені п. ч. ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні», а саме обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, у заявника відсутні, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону заявник не надав обґрунтовані докази щодо загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Рішенням Державної міграційної служби України № 370-16 від 15.07.2016 відмовлено позивачеві у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню Державної міграційної служби України, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Матеріалами справи доводиться, відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 при зверненні з заявою про надання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, та під час проведення співбесід пояснив в чому полягають його побоювання у поверненні на територію країни походження, яка перебуває у стані війни.

Натомість відповідачем при прийнятті рішення не взяті до уваги ані пояснення позивача щодо підстав побоювання, ані інформацію з офіційних джерел щодо стану подій на території Сирії, як то рекомендації/інформація Департаменту імміграційних питань Великобританії, УВКБ ООН, доповіді Генерального секретаря про здійснення резолюцій Ради Безпеки ООН, інформація з інтернет джерел щодо стану військових дій на території Сирії.

При цьому у прийнятому рішенні відповідач не навів обґрунтовані підстави, за яких така інформація не береться до уваги, так само як і не навів альтернативні джерела доказової бази, яка спростовує отриману інформацію та надані заявником пояснення.

За таких обставин прийняте Державною міграційною службою України рішення не може вважатися обґрунтованим, розсудливим та пропорційним, а відтак носить протиправний характер та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта, що інформація, вказана позивачем у заяві, на сьогодні втратила свою актуальність, судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, адже предметом спору в даній адміністративній справі є рішення ДМС України від 15.07.2016 і суд оцінює саме обставини, які були актуальними на момент розгляду відповідної заяви та прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в адміністративній справі № 804/5011/16 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 27 липня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 27 липня 2021 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров