Справа № 600/1403/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1403/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність (дії) військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 період з 01 січня 2016 року по 08 лютого 2021 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату належної йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01 січня 2016 року по 08 лютого 2021 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

3) визнати протиправною бездіяльність командира військовій частині НОМЕР_1 у вигляді не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення;

4) визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 , які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні починаючи з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01 січня 2018 року;

5) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 , починаючи 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно вчинити дії щодо перерахунку, виходячи розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахування пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01 січня 2018 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

6) визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 , які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні починаючи з 01 січня 2019 року по 17 травня 2019 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом Україні від 23 листопада 2018 року №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01 січня 2019 року;

7) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 починаючи з 01 січня 2019 року по 17 травня 2019 року включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 виходячи з 50 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01 січня 2019 року множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

8) визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 , які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні починаючи з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року;

9) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 починаючи з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 виходячи з 50 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

10) визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 , які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні починаючи з 01 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15 грудня 2020 року №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року;

11) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 починаючи з 01 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 виходячи з 50 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15 грудня 2020 року №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

12) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 сплатити недоплачені протягом 2018 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01 січня 2018 року, Законом України від 23 листопада 2018 року «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01 січня 2019 року, Законом України від 14 листопада 2019 року «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року.

Позов обґрунтовано невірним нарахуванням позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби. Так, позивач вважає, що базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення має встановлюватись січень 2008 року.

Крім цього, позивач вказував, що починаючи з 01 березня 2018 року відповідач усупереч вимогам законодавства про грошове забезпечення військовослужбовців та порядок його виплати здійснював систематичну недоплату належного позивачу грошового забезпечення у належному розрахунку за посадовим окладом та окладом за військовим званням. Посилаючись на норми, зазначені у Примітці 1 Додатку 1 та Примітці до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 (далі Постанова №704), позивач вважає, що розрахунки посадового окладу мають проводитися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено та визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про виконання ним роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2, в якому було зазначено про ненарахування індексації грошового забезпечення до окремого роз`яснення. Зазначав, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Крім цього, відповідач звертав увагу на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року відповідач зазначив про те, що при обчисленні індексу споживчих цін як базовий місяць (місяць підвищення) необхідно застосовувати січень 2016 року, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013, якою не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01 грудня 2015 року, але й визначено базовий місяць січень 2016 року, з якого необхідно нараховувати індексацію грошового забезпечення. Щодо виплати суми індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по день звільнення відповідач зазначив, що позивачем не надано жодного доказу щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення. Крім цього, звертав увагу на те, що суд не може встановлювати базовий місяць для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки на це уповноважений лише орган, в якому позивач проходив службу.

Стосовно іншої частини позовних вимог відповідач вказав, що пункт 4 Постанови №704 був змінений і викладений в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 і набрав чинності з 01 березня 2018 року, яким було визначено, що при обчисленні розмірі посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу використовується такий показник як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня 2018 року», в той час як згідно з примітками до додатків 1 та 14 до Постанови №704 розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року. Разом з цим, не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків 1 та 14 до Постанови №704 у відповідність до змін, що були внесені в пункт 4 цієї ж Постанови не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)». Крім цього, відповідач зауважив, що згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2005 року №870 примітка до нормативно-правового акту носить інформаційний характер та не може містити норм права, а тому примітки додатків 1 та 14 до пункту 4 Постанови №704 не містять нормативні положення та не встановлюють, зокрема, розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців. Такі примітки за своїм змістом та призначенням лише роз`яснюють механізм (формулу) обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням. Отже, згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Крім цього, відповідач звертав увагу на зміст пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, згідно з яким після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням. Оскільки додатки 1 і 14 до Постанови №704 були затверджені 30 серпня 2017 року, а пункт цієї ж Постанови змінено 21 лютого 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103, то при проведенні розрахунку позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням пріоритетним у застосуванні є положення саме пункту 4 Постанови №704. Отже, обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14 здійснено у відповідності до вимог пункту 4 Постанови №704. З урахуванням наведеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у період з 2013 року по 2021 рік проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 лютого 2021 року №27 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 08 лютого 2021 року.

10 березня 2021 року позивач звертався до відповідача із заявою, в якій він просив, зокрема: надати інформацію щодо виплати (або не виплати) індексації грошового забезпечення в період з 01 січня 2016 по день виключення зі списків особового складу військової частини; у разі невиплати індексації грошового забезпечення надати довідку розрахунок про розмір невиплаченої індексації гронового забезпечення в період з 01 січня 2016 по день виключення зі списків особового складу військової частини з указанням базового місяця січень 2008 року; у разі невиплати індексації грошового забезпечення в період з 1 січня 2016 по день виключення зі списків особового складу військової частини здійснити виплату належної індексації гронового забезпечення.

Крім цього, у вказаній заяві позивач просив з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням урахуванням пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 Постанови №704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01 січня 2018 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 включно вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 Постанови №704 виходячи з 50 відсапав розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01 січня 2019 року та множенням ні відповідні тарифні коефіцієнти; з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно вчинити дії щодо перерахунку виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідне де пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 Постанови №704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, саме встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; з 01 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року включно вчинити дії щодо перерахунку виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідне де пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 Постанови №704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; донарахувати та виплатити недоплачені протягом 2018 та 2021 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07 грудня 2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01 січня 2018 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 01 січня 2019 року, Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Листом від 12 березня 2021 року №205/1 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року (зі змінами) пунктом 4 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Крім цього, вказано, що Міністерство соціальної політики України в листі від 09 червня 2016 року №252/10/136-16 роз`яснило, що відповідно до статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення та пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок), проведення індексації грошових доходів населення з січня 2015 року здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Отже, нарахування сум індексації здійснюється у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Статтею 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Департаментом Міністерства оборони України в листі від 26 березня 2018 року №248/1485 зазначено, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було, у зв`язку із чим нарахування та виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України у цей період не здійснювались. Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2017 року №78/0/66-17 Порядок не передбачає механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Дослідженням змісту довідки військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2021 року №205 про нарахування та виплату індексації судом встановлено, що у період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно індексація позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, а в період з березня 2018 року по 08 лютого 2021 року відповідач нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

За таких обставин позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з абзацом другим частини третьої Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії 05 жовтня 2000 року №2017-ІІІ передбачено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Законом, що визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, є Закон України Про індексацію грошових доходів населення від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі Закон №1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною першою статті 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону України №1282-ХІІ).

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону №1281-ХІІ проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок №1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно підпункту 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Беручи до уваги наведені норми суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, що здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Поряд з цим, вказаними нормативно-правовими актами виплата індексації не ставиться у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Отже, за відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, наявні підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078.

Згідно з матеріалами справи єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року стала відсутність у Міністерства оборони України можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року з огляду на межі наявного фінансового ресурсу.

Однак указане суд вважає необґрунтованим, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для непроведення індексації грошового забезпечення. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Зазначене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах Кечко проти України, Ромашов проти України, Шевченко проти України.

Положення статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Пунктом 23 рішення у вказаній справі Європейського суду з прав людини вказано, що Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v.Croatia), п. 74) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Водночас зазначені твердження відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у індексації, доки відповідні положення є чинними.

Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, доводи відповідача щодо відсутності фінансового ресурсу не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату, що фактично є предметом спору у даній справі.

З огляду на викладене, бездіяльність відповідача, яка полягала у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, є протиправною. Таким чином, оскільки право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року є порушеним, то таке має бути відновленим.

Вказане вище узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, що висловлена у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17, яку суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, стосовно посилань відповідача у листі від 12 березня 2021 року №205/1 на роз`яснення Міністерства соціальної політики України у листі від 09 червня 2016 року №252/10/136-16 (зокрема про те, індексація грошових доходів населення з січня 2015 року здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік) та на роз`яснення Міністерства соціальної політики України 08 серпня 2017 року №78/0/66-17 (про те, що Порядок №1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди), а також у відзиві на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2, то варто зазначити, що відповідач повинен керуватися та діяти відповідно до Закону №1282-XII, який є нормативно-правовим актом, який підлягає застосуванню в спірних відносинах. Натомість вказані роз`яснення не є нормативно-правовими актами, а носять лише рекомендаційний, факультативний характер.

Положеннями ж Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Згідно матеріалів справи, у зв`язку із відсутністю у Міністерства оборони України можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України у січні 2016 року-лютому 2018 року кошти позивачу, починаючи з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, не виплачувались.

З огляду на наведене вище, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про відсутність коштів для виплати індексації грошового забезпечення як належного доказу неможливості здійснення вказаних виплат.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №825/565/17.

Крім цього суд звертає увагу на постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17 та від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19 в яких зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено правомірність своїх дій при не нарахуванні і невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Отже, суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Стосовно визначення базового місяця при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, про що просить у цьому позові позивач, суд звертає увагу на те, що питання визначення базового місяця для індексації знаходиться в залежності від таких показників, як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.

Як встановлено судом, індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, а тому питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за вказаний період, наразі є передчасним.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.

Аналогічної позиції також дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 01 квітня 2021 року у справі №600/1716/20-а та від 22 червня 2021 року у справі №600/325/21-а.

З урахуванням наведеного суд вважає передчасними вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та недоплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року та зобов`язання вчинити відповідні дії, а тому такі задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та недоплати індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - січень 2008 року під час проходження військової служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01 березня 2018 року по 08 лютого 2021 року та зобов`язання вчинити відповідні дії суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09 грудня 2015 року) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Тобто, відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2015 року, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09 грудня 2015 року) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів (далі - Постанова №1013) були внесені значні зміни у Порядок №1078, у зв`язку з чим з 01 грудня 2015 року вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.

Так, згідно з пунктом 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Тобто, у зв`язку з прийняттям Постанови №1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу збільшено грошове забезпечення військовослужбовців.

Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 01 січня 2008 року.

01 березня 2018 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова №704), якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.

Пунктом 2 цього Постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Тобто, після прийняття Постанови №704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Отже, у зв`язку з набранням чинності Постановою №704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, 01 березня 2018 року відбулась зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців.

Аналогічного висновку притримується, зокрема, і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається з постанов від 27 квітня 2021 року у справі №120/4971/20-а та від 25 травня 2021 року №600/1482/20-а з подібних правовідносин.

Таким чином, після 01 березня 2018 року базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

З наявної у матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2021 року №205 про нарахування та виплату індексації вбачається, що позивачу здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по 08 лютого 2021 року (день звільнення з військової служби) із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

З урахуванням наведених вище висновків суд вважає, що здійснюючи нарахування індексації грошового забезпечення позивача з березня 2018 року по 08 лютого 2021 року із застосуванням базового місця індексації березень 2018 року, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законом.

Враховуючи те, що відповідачем проведено нарахування індексації та виплату грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 08 лютого 2021 року з застосуванням базового місяця березень 2018 року, тобто у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, і при цьому позивачем не надано доказів того, що відповідачем не нараховано або ж невірно нараховано індексацію грошового забезпечення, то суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в указаній вище частині, а тому такі задоволенню не підлягають.

Стосовно інших вимог позивача (пункти 4-13 прохальної частини позову) суд зазначає наступне.

Зі встановлених у даній справі обставин вбачається, що спірним у ній також є питання правомірності незастосування відповідачем пунктів 1 примітки до Додатку 1 та примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб при обчислені позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 01 березня 2018 року по день звільнення позивача з військової служби.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги наведену норму, суд, вирішуючи даний спір у вказаній вище частині, враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 11 лютого 2021 року (справа №240/11952/19) та від 18 лютого 2021 року (справа №200/3775/20-а) з аналогічних правовідносин, і зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року №704 (далі - Постанова №704), яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 Постанови №704 (у редакції до 24 лютого 2018 року) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Зокрема, Додатком 1 до Постанови №704 є тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а Додатком 14 до Постанови №704 схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Разом з цим, зазначені вище додатки містять примітки, згідно зі змістом яких:

- посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (пункт 1 до Додатку 1 до Постанови №704);

- оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка до Додатку 14 до Постанови №704).

Тобто, в Додатках 1 та 14 до Постанови №704, в яких зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, містяться також примітки, в яких наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. Вказані додатки до пункту 4 Постанови №704 дублювали положення пункту Постанови №704 в частині зазначення розрахункової величини - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб до постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 цієї Постанови було викладено у новій редакції, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Проте зміст приміток до додатків 1 та 14 до пункту 4 Постанови №704 не був змінений у зв`язку із внесенням змін до пункту 4 Постанови №704, тобто такі примітки не були приведені у відповідність з нормою пункту 4 Постанови №704.

Отже, що після внесення постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 змін до пункту 4 Постанови №704 таким було визначено, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня 2018 р., в той час як згідно з примітками до додатків 1 та 14 до Постанови №704 розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Поряд з цим, варто зауважити, що не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків 1 та 14 до Постанови №704 у відповідність до змін, що були внесені в пункт 4 цієї ж Постанови не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення постанови Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2005 року №870 затверджені Правила підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (далі - Правила №870), якими визначено загальні підходи до підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (постанов і розпоряджень), їх форму, структуру та техніко-юридичні особливості розроблення з урахуванням нормопроектувальної техніки.

Так, пунктом 20 Правил №870 встановлені вимоги до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта (далі - документ), який передбачається затвердити постановою. Зокрема, підпунктом 2 пункту 20 Правил №870 визначений перелік вимог стосовно структури проекту документа, серед яких вказано, що в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Таким чином, примітка до нормативно-правового акту носить інформаційний характер та не може містити норм права. Відповідно, примітки додатків 1 та 14 до пункту 4 Постанови №704 не містять нормативні положення та не встановлюють, зокрема, розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців. Суд вважає, що такі примітки за своїм змістом та призначенням лише роз`яснюють механізм (формулу) обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням.

Натомість, нормативні положення, які встановлюють розмір посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців та порядок їх обчислення, містяться у пункті 4 Постанови №704, згідно з яким розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року.

Отже, згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Крім цього, суд зауважує, що пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

Отже, після набрання чинності цим Законом (з 01 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення військовослужбовцям посадового окладу та окладу за військовим званням.

Водночас норма пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови №704 (у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103), а також додатків 1 та 14 до Постанови №704, а відсутні правові підстави для перерахунку позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Отже, для розрахунків військовослужбовцям розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням мінімальна заробітна плата не застосовується.

Суд також звертає увагу на висновок, зазначений у рішенні Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року №4-зп, згідно з яким конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Оскільки додатки 1 і 14 до Постанови №704 були затверджені 30 серпня 2017 року, а пункт 4 цієї ж постанови змінено 21 лютого 2018 року на підставі постановою Кабінету Міністрів України №103, то при проведенні розрахунку позивач розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням пріоритетним у застосуванні є положення саме пункту 4 Постанови №704.

Таким чином, відповідач, здійснюючи позивачу обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, діяв у відповідності до вимог пункту 4 постанови №704.

На переконання суду, при вчиненні зазначених вище дій, які оскаржує у цьому позові позивач, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог у вказаній частині відсутні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 27 липня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк