Справа № 160/3234/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року Справа № 160/3234/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Технополіс» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
04.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Технополіс» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що оскаржувана постанова винесена всупереч вимогам законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки в ході проведення інспекційного відвідування інспекторами праці були допущені процедурні порушення.
Позивач посилається на те, що у направленні на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) №1030-Н від 23.11.2020 серед місць провадження господарської діяльності ТОВ ВФ «Технополіс», які мали перевірити інспектори праці пл. Вокзальна у м. Дніпрі не вказана, а перевірка мала здійснюватися на вул. Вокзальній. Таким чином, повноважень на проведення інспекційного відвідування по пл. Вокзальній у м. Дніпрі у інспекторів праці не було.
Разом із тим, позивач звертає увагу, що згідно з Актом інспекційне відвідування проводилось відносно фізичної особи, оскільки в назві акту підкреслено саме «фізичної особи», а не юридичної, якою є ТОВ ВФ «Технополіс».
Крім того, позивач зазначає, що в Книзі обліку перевірок ТОВ ВФ «Технополіс» в графі «Мета та характер перевірки» інспектором Руденко О.В. вказано «позапланова перевірка з питань оформлення трудових відносин». Тобто, статус перевірки та перевіряємий суб`єкт відрізняються від того, що зазначено в направленні на проведення позапланового заходу.
Позивач посилається на те, що на початку проведення інспекційного відвідування за місцями провадження господарської діяльності керівництво підприємства або уповноважений представник не були присутні. За інформацією, отриманою у опитаних водіїв підприємства, під час здійснення заходу контролю були присутні працівники Управління СБУ в Дніпропетровській області, проте цей факт не знайшов свого відображення у Акті. Натомість, у копії направлення на перевірку підприємства зазначено, що участь у перевірці приймав оперуповноважений УСБУ у Дніпропетровській області Орловський Я.В. Інші співробітники цієї установи, які приймали участь у проведенні інспекційного відвідування, відмовились зазначити це у направленні. Оскільки в акті немає посилання на участь у проведенні заходу контролю співробітників УСБУ в Дніпропетровській області, а також ці особи не підписали акт, на думку позивача, він не відповідає встановленим вимогам законодавства. Разом із цим, Акт підписаний не всіма посадовими особами територіального управління Держпраці у Дніпропетровській області, які проводили перевірку. Так, для участі в інспекційному відвідуванні направлялась ОСОБА_2 , але її підпис в акті відсутній.
Крім цього, позивач вказує, що згідно з Актом під час інспекційного відвідування було встановлено наступне: З особистих письмових пояснень, отриманих 25.11.2020 р. від гр. ОСОБА_3 в присутності співробітників правоохоронних органів, з`ясовано, що ОСОБА_3 працює на посаді диспетчера у ТОВ ВФ «Технополіс» на об`єкті кінцева зупинка маршруту 32 пл. Вокзальна м. Дніпро. Позивач вже зазначав, що в направленні на перевірку дана адреса відсутня.
При цьому, позивач акцентує увагу, що пояснення ОСОБА_3 були отримані у місці, яке не зазначено в направленні на перевірку, а саме: на пл. Вокзальній у м. Дніпрі, у зв`язку з чим пояснення ОСОБА_3 були отриманні з порушенням порядку, встановленого законом, а отже, ці пояснення не є допустимим доказом. Поряд із цим, пояснення ОСОБА_3 , які стали підставою для висновку про наявність порушення ТОВ ВФ «Технополіс» законодавства про працю, отримані з порушенням процедури, передбаченої пп.3 п.10 Порядку, оскільки в Акті не вказані свідки (представники правоохоронних органів) в присутності яких були отримані пояснення. Крім того, невідомо, хто відбирав (кому давала пояснення) ОСОБА_3 .
Позивачем також зазначено, що в своїх поясненнях, наданих інспектору праці Руденко О.В. генеральний директор ТОВ ВФ «Технополіс» вказав, що « ОСОБА_3 не працює на підприємстві, заяв про прийом на роботу не писала, з керівником підприємства незнайома». Разом із цим, оскільки ОСОБА_3 не подавались документи, передбачені ч.2 ст.24 КЗпП України, то неможливо казати, що керівництво підприємства фактично допустило її до роботи.
На думку позивача, оскільки правопорушення було виявлено 25.11.2020, зафіксоване в Акті 08.12.2020, то відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України максимальний розмір штрафу, встановлений законом за дане порушення складає 50 000,00 грн., а відповідачем застосовано штраф у розмірі 60 000,00 грн.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів, що підтверджується матеріалами справи.
02.04.2021 копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена сторонам засобами електронного зв`язку, відповідачеві - разом із копією адміністративного позову на офіційну електронну адресу, зазначену в позовній заяві та в якості реквізитів на оскаржуваній постанові. Тобто, строк на подання відзиву до 19.04.2021 року.
Суд зазначає, що за правилами статті 262 КАС України розгляд даної справи мав відбутися до 07.05.2021. Проте, оскільки в період з 20.04.2021 по 07.05.2021 головуючий суддя Юхно І.В. перебувала у щорічній відпустці, а 08.05.2021-10.05.2021 були вихідними днями, то суд розглядає вищевказане клопотання позивача та справу по суті у перший робочий день - 11.05.2021.
Станом на 11.05.2021 Головне управління Держпраці в Дніпропетровській області правом на подання відзиву на позов не скористалося. Витребуваних судом доказів до суду від відповідача також не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
При цьому, суд враховує, що пунктом 3 Розділу VI КАС встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із подальшими змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 104 та від 21.04.2021 № 405) з 19 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року на території України встановлений карантин.
Проте, суд звертає увагу, що від відповідача станом на 11.05.2021 жодних повідомлень про неможливість подання відзиву на позов та/або витребуваних ухвалою від 09.03.2021 доказів до суду, в тому числі з огляду на обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином, надано не було. Будь-яких заяв клопотань до матеріалів справи від відповідача також не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для продовження відповідачем процесуального строку, встановлений судом для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
З огляду на вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний); 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.
Копія вищевказаного направлення отримана 25.11.2020 о 10:53 год. керівником ТОВ ВФ «Технополіс» Герасименко Є.О., про що свідчить особистий підпис останнього на наявній у матеріалах справи копії направлення.
Суд звертає увагу, що в порушення визначеного ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування відповідачем до матеріалів справи не було надано ані копії наказу від 23.11.2020 №1822-П, ані копії листа Управління СБУ у Дніпропетровській області від 06.11.2020 №55/6-3-9570.
Вищевказаний акт інспекційного відвідування підписано вищевказаними посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, а також керівником ТОВ ВФ «Технополіс» ОСОБА_6 08.12.2020 з приміткою «із запереченнями, які будуть надані у визначений термін згідно чинного законодавства». Примірник акту отримано керівником ТОВ ВФ «Технополіс» Герасименко Є.О. 08.12.2020, про що свідчить особистий підпис останнього на копії акту, яка міститься у матеріалах справи.
До Книги обліку перевірок ТОВ ВФ «Технополіс» інспектором праці Руденко О.В. внесений запис про проведення ГУ Держпраці у Дніпропетровській області «Позапланової перевірки з питань оформлення трудових відносин» у період з 25.11.2020 по 08.12.2020 (копія витягу міститься у матеріалах справи).
- форма Журналу реєстрації перевірок та Порядку ведення Журналу відвідання суб`єктів підприємницької діяльності контролюючими органами, затверджені наказом Державного комітету України з питань розвитку підприємництва від 10.08.1998 № 18, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 1998 року за № 619/3059, не містять вимоги щодо дослівного відображення назви та теми заходу державного контролю, визначеної у Направленні. Відповідно до форми сторінки Журналу графа 2 має містити «мету та характер перевірки». Запис «позапланова перевірка з питань оформлення трудових відносин» відображає характер перевірки - позапланова та мету - оформлення трудових відносин;
У вказаному листі посадовою особою контролюючого органу вказано, що:
- організація та здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування у ТОВ ВФ «Технополіс» проведено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України від 05.04.2007 №877-У «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (із змінами) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (із змінами);
- викладені у Запереченнях дані про нібито невідповідність дій інспектора праці повноваженням, зазначеним в Направленні, не відповідають дійсності та не спростовують факту допущення роботодавцем до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України». Отже, ТОВ ВФ «Технополіс» фактично було допущено ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що порушує вимоги ч.1 ст.21, ч.3 ст. 24 КЗпП України.
Надана позивачем до матеріалів справи копія вказаної постанови містить відмітку «Надіслано листом з повідомлення про вручення суб`єкту господарювання, роботодавцю « 05» 02 2021 року (у разі необхідності)». Проте, в ході судового розгляду відповідачем до матеріалів справи не було надано ані доказів направлення оскаржуваної постанови на адресу позивача, ані матеріалів справи про накладення штрафу, за результатами розгляду якої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято оскаржувальне рішення.
Як зазначено позивачем в позовній заяві та не спростовано відповідачем під час розгляду справи по суті, Постанова від 04.02.2021 №ДН6025/3258/АВ-ФС/34 отримана ТОВ ВФ «Технополіс» 17.02.2021.
Вважаючи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Статтею 1 Закону №877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Положеннями частини 4 статті 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі - Положення №96), визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 року №8, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. Повноваження Управління Держпраці поширюються на територію відповідної області.
Пунктом 3 Положення про Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області визначено, що одним з основних завдань Управління Держпраці є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Тобто, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Дніпропетровської області.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823; в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).
Відповідно до п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту.
За положеннями абз. 1 п. 3 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно із п. 5 Порядку №823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є: 1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) рішення суду; 5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) інформація: ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) доручення Прем`єр-міністра України; 9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) запит народного депутата України; 11) невиконання вимог припису інспектора праці.
Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.
Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 28 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку їх проведення.
Перед реєстрацією інспекційного відвідування роботодавця, щодо якого протягом попередніх шести календарних місяців здійснювалися інспекційні відвідування, керівник органу контролю (інша уповноважена ним посадова особа) вивчає питання про доцільність його проведення.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для прийняття керівником відповідного органу рішення про проведення інспекційного відвідування, зокрема, є повідомлення посадових осіб правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.
В наявному у матеріалах справи направлення на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) від 23.11.2020 №1030-Н посилання на лист УСБУ у Дніпропетровській області від 06.11.2020 №55/6-3-9570, як на підставу для призначена інспекційного відвідування. Проте, в порушення обов`язку доказування відповідачем не було надано до суду копії вищенаведеного листа, що унеможливлює перевірку судом наявності у Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області підстав для призначення інспекційного відвідування відносно ТОВ ВФ «Технополіс».
Відповідно до п.7 Порядку №823 у разі потреби для участі в інспекційних відвідуваннях інспектором праці можуть залучатися (за згодою об`єкта відвідування або іншої уповноваженої ним посадової особи) представники профспілок, їх організацій та об`єднань, члени яких працюють на об`єкті відвідування, організацій роботодавців та їх об`єднань, державних органів.
Пунктом 8 Порядку №823 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).
У п.10 Порядку №823 визначено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.
Відповідно до пункту 16 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці (п.17 Порядку №823).
Згідно з п.18 Порядку №823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Пунктом 19 Порядку №823 визначено, що матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер і дата складення акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.
Форма Акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю затверджена наказом Міністерства соціальної політики України 18.08.2017 №1338 (який був чинним, на час виникнення спірних правовідносин).
Суд погоджується з доводами посадової особи відповідача, які наведені у листі від 17.12.2020 №1946/4.1-9, що підкреслення в акті інспекційного відвідування словосполучення «фізичної особи» замість «юридичної особи» може вважатися технічною помилкою, оскільки не впливає на суть встановлених обставин.
Проте, суд зазначає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду не доведено дотримання контролюючим органом процедури проведення інспекційного відвідування позивача, в тому числі до суду не було надано матеріали, зафіксовані відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, як складових Акту інспекційного відвідування.
Разом із тим, суд відхиляє посилання позивача про порушення порядку проведення перевірки, оскільки направлення від 23.11.2020 №1030-Н було видано і головному державному інспектору Лашкевич О.Л., а нею не було підписано акт інспекційного відвідування, з огляду на те, що в листі від 17.12.2020 №1946/4.1-9 відповідачеві було надано пояснення, що вказана посадова особа не приймала участі в інспекційному відвідуванні через тимчасову непрацездатність.
Суд звертає увагу, що чинним законодавством не визначено обов`язку проведення інспекційного відвідування всіма без виключення особами, які перелічені в направленні на проведення контрольного заходу. Більш того, чинне законодавство не містить обов`язку надання Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на вимогу суб`єктів господарювання доказів перебування посадових осіб на лікарняному.
Крім цього, суд зазначає, що механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначений Порядком накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509; тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 Порядку № 509 встановлено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників (абз. 2 та 5 пункту 2 Порядку № 509).
Справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 3 Порядку №509).
Відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження дати отримання уповноваженою посадовою особою акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників, а також письмового повідомлення суб`єкту господарювання - ТОВ ВФ «Технополіс» про отримання таких документів.
У пункті 4 Порядку №509 визначено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Суд зазначає, що доказів надсилання примірника оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку протягом трьох днів з дня її складення до матеріалів справи відповідачем в порушення обов`язку доказування також надано не було.

Вищенаведені обставини не дають змоги суду перевірити дотримання Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області вимог Порядку №509 під час прийнятті постанови Постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 04.02.2021 №ДН6025/3258/АВ-ФС/34.

Таким чином, у суду відсутні підстави стверджувати про дотримання контролюючим органом процедури прийняття оскаржуваної постанови.

Поряд із цим, відповідальність за порушення законодавства про працю встановлена статтею 265 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статі 265 КЗпП України, юридичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 вересня - 5 000 гривень.

Таким чином, максимальний розмір штрафу, який може бути накладено на юридичну особу, що використовує найману працю, за порушення вимог абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, в тому числі за фактичний допуск одного працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та виплати такому працівнику заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків станом на момент виявлення правопорушення (25.11.2020) та на момент складання акту інспекційного відвідування (08.12.2020) складає 50 000,00 грн.

Проте, відповідачем на ТОВ ВФ «Технополіс» накладено штраф за порушення вимог абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 60 000,00 грн. При цьому, оскаржувана постанова не містить жодних обґрунтувань розміру застосованого штрафу. В ході судового розгляду відповідачем також не надано жодних пояснень з вказаного питання.

Окрім того, в ході судового розгляду було встановлено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята на підставі акта інспекційного відвідування від 08.12.2020 №ДН60025/3258/АВ, у якому посадовими особами відповідача встановлено порушення ТОВ ВФ «Технополіс» законодавства про працю, а саме порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України, у зв`язку з чим позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

В акті інспекційного відвідування, листі про розгляду заперечень до вказаного акта та постанові від 04.02.2021 №ДН60025/3258/АВ-ФС/34 відповідач стверджує, що ТОВ ВФ «Технополіс» фактично було допущено працівника (гр. ОСОБА_3 ) до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

У частині 1 статті 21 КЗпП України міститься визначення трудового договору, який є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 127/8360/19 та від 31.03.2021 у справі № 185/3775/17.

Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, якою встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Статтею 29 КЗпП України передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до статті 30 КЗпП України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Отже визначальним для вирішення спору по суті у цій справі є саме наявність трудових відносин між позивачем та гр. ОСОБА_3 та їх оформлення.

Водночас, суд зазначає, що до матеріалів справи не було надано жодного доказу, в тому числі відеозапису, з якого б можливо було встановити обставини, викладені в акті інспекційного відвідування, зокрема, допущення саме ТОВ ВФ «Технополіс» до роботи найманого працівника - ОСОБА_3 без укладання трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Посилання в акті інспекційного відвідування на письмові пояснення ОСОБА_3 , відповідно до яких остання пояснила, що працює на посаді диспетчера на стажуванні, не можуть прийматися судом до уваги, оскільки такі пояснення не були надані до матеріалів справи відповідачем під час судового розгляду справи.

Поряд із цим, суд вважає, що суд вважає правомірними посилання позивача про відсутність повноважень у Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на проведення перевірки за адресою: пл. Вокзальна, м. Дніпро, оскільки в направленні на проведення перевірки одним з місць провадження господарської діяльності визначено: вул. Вокзальна, м. Дніпро.

Так, законодавство в сфері регулювання інспекційних відвідувань державною службою з питань праці не містить визначення технічної помилки. Проте, термін «технічна помилка» законодавчо визначений як описка, друкарська, граматична, арифметична помилка (зокрема, Закони України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Разом із тим, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово на дотриманні державними органами принципу «належного урядування».

Так, у рішенні по справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04; 20 жовтня 2011 року) ЄСПЛ вкотре наголошено, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії).

Відповідно до вимог статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду - як джерело права.

З урахуванням вищевикладених норм та висновків ЄСПЛ можна дійти висновку, що зазначення контролюючим органом у направленні іншої адреси, ніж та, за якою проводився контрольних захід не може вважатися технічною помилкою та суперечить принципу «належного урядування».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт перебування певних громадян у місці здійснення підприємницької діяльності не може свідчити про те, що вони перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах саме із позивачем.

При цьому, суд звертає увагу, що для притягнення особи до відповідальності відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України в діях такої особи повинна бути сукупність таких складових як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, так і виплата такому працівнику заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.

Проте, під час розгляду справи відповідачем не доведено суду наявність між позивачем і гр. ОСОБА_3 виконання трудових обов`язків та отримання останньою заробітної плати без оформлення трудового договору.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем всупереч передбаченого ч.2 ст.77 КАС України не було надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт ТОВ ВФ «Технополіс» ч.3 ст.24 КЗпП України.

Отже, оскільки при розгляді справи не знайшли свого підтвердження висновки, викладені в акті інспекційного відвідування щодо допуску ТОВ ВФ «Технополіс» до роботи працівника без оформлення трудового договору, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 139 КАС України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у загальному розмірі 2270,00 грн, сплачений ТОВ ВФ «Технополіс» при поданні до суду адміністративного позову відповідно до квитанції №0.0..1, підлягає стягненню з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Технополіс» (місцезнаходження: 49130, м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 66 Б; ) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, вул. Казакова, 1Д; ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю виробничу фірму «Технополіс» штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 04.02.2021 №ДН60025/3258/АВ-ФС/34.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Технополіс» за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно