Справа № 320/4832/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року № 320/4832/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника відповідача - Якименка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-19055-17 Головного управління ДПС у м. Києві на суму 21030,90 грн. і скорегувати дані дійсного стану зобов`язань позивача перед бюджетом в інтегрованій картці платника податків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 відкрито спрощене позовних провадження в даній адміністративній справі.

До суду від представника позивача 23.06.2021 надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 заяву представника позивача адвоката Домашенка О.Є. про забезпечення позову від 23.06.2021 задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадження №64158691, яке 17.01.2021 відкрито старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Товтином Я.Я. на підставі вимоги №Ф-19055-17-У від 16.05.2019, видану Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві про стягнення боргу (недоїмки) в розмірі 21030,90 грн. з ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням у даній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в період за який нараховано єдиний соціальний внесок (2017-2019 роки), перебувала у трудових відносинах з такими підприємствами: КП Пристоличної сільської рад «Житлово-комунальний комбінат «Щасливський», ТОВ «Лаунж», ТОВ «Ла Діг», КП «Горянин» Гірської сільської ради. Вказує, що вона є застрахованою особою, єдиний внесок за яку сплачується платником єдиного внеску, тобто вищевказаними підприємствами, де працювала позивач. Вважає дії відповідача щодо здійснення позивачеві нарахування єдиного соціального внеску як особі, що провадить незалежну професійну діяльність - адвокатську, враховуючи наявність трудових відносин, незаконними.

Крім того, позивач зауважила на тому, що 12.12.1995 отримала свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №849, видане Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, проте адвокатську діяльність не здійснювала. Зокрема, зазначила, що дані позивача не внесенні до Єдиного реєстру адвокатів України, що є законодавчою перешкодою для здійснення адвокатської діяльності взагалі.

У зв`язку з чим, вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки), є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає чинному законодавству.

Позивач вважає, що у зв`язку із протиправними діями Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування йому зобов`язань зі сплати єдиного соціального внеску із сум доходів, отриманих від здійснення незалежної професійної діяльності, слід зобов`язати відповідача скорегувати дані дійсного стану зобов`язань ОСОБА_1 перед бюджетом в інтегрованій картці платника податків.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позову відмовити на тій підставі, що позивач відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки останній проводить таку незалежну професійну діяльність як адвокатську діяльність, внаслідок здійснення якої допущено утворення заборгованості по єдиному соціальному внеску. Вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-19055-17 на суму 21030,90 грн. правомірною.

Позивач надала до суду відповідь на відзив, у якому поти доводів відповідача зазначених у відзиві на позовну заяву заперечувала. Зазначила, що відповідач жодним чином не спростував того факту, що в період за який нарахований борг з єдиного соціального внеску, позивач перебувала у трудових відносинах та єдиний соціальний внесок за неї сплачувався її роботодавцями. Також, позивач зауважила на тому, що інформація про неї як адвоката не внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, що перешкоджає їй займатись адвокатською діяльністю.

Позивач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлена, у судове засідання призначене на 20.07.2021 не з`явилась та/чи явку свого представника не забезпечила.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника відповідача суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 12.12.1995 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №849, видане Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

З відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, форми ОК-5 за період з 2017 по 2020 рік вбачається, що позивач працювала у таких підприємствах: КП Пристоличної сільської рад «Житлово-комунальний комбінат «Щасливський», ТОВ «Лаунж», ТОВ «Ла Діг», КП «Горянин» Гірської сільської ради.

Згідно довідки від 14.04.2021 №63 КП «Горянин» Гірської сільської ради (), вбачається, що ОСОБА_1 працює у вказаному товаристві з 01.01.2017 на посаді юрисконсульта та отримує з січня 2017 року дохід у вигляді заробітної плати, з якого здійснюються відповідні відрахування. Також, з довідки від 14.01.2019 №575 КП Пристоличної сільської рад «Житлово-комунальний комбінат «Щасливський» (), вбачається, що ОСОБА_1 працює у вказаному товаристві з липня 2018 року та отримує дохід у вигляді заробітної плати, з якого здійснюються відповідні відрахування.

У подальшому, відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу, станом на 18.03.2021, в інтегрованій картці платника податків (далі - ІКПП) по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (22%) ОСОБА_1 за 2017 рік одноразово в автоматичному режимі нараховано як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність у розмірі мінімального страхового внеску за місяць, які підлягають сплаті на загальних підставах в сумі 8448,00 грн. (термін нарахування - 02.05.2018), та поквартально в автоматичному режимі як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, у розмірі мінімального страхового внеску за місяць, на загальну суму 30440,74 грн., а саме:

- січень - грудень 2018 року - на суму 9828,72 грн.;

- січень - грудень 2019 року - на суму 11016,72 грн.;

- січень - грудень 2020 року - на суму 9595,30 грн.

Отже, станом на 18.03.2021 за позивачем обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску в розмірі 38888,74 грн.

У подальшому, Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-19055-17 на суму 21030,90 грн.

Вважаючи вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України) та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з вимогами п. 12 ст. 1 Закону №2464-VІ основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу.

Відповідно до вимог п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Частиною 1 та 2 статті 12 Закону №2464-VІ визначено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Як вбачається з пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків. інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Як убачається з ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Приписами пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Як вбачається з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Суд зазначає, що системний аналіз пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України та статей 4, 7 Закону №2464-VІ свідчить, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише за умови, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Законом України №2464-VІ не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності. Із системного аналізу його норм вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Крім того, суд зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з вимогами ст. 13 вказаного вище Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Судом встановлено, що позивач 12.12.1995 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №849, видане Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

Крім того, судом встановлено, що дані позивача, як про адвоката, не внесені до Єдиного реєстру адвокатів України.

Суд зазначає, що отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю і прийняття присяги адвоката України - це лише початок набуття повноважень адвоката і доступ до професії. Включення інформації про адвоката Єдиного реєстру адвокатів України та її відображення на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, є законодавчою вимогою, що забезпечує реалізацію адвокатом його повноважень. Невключення чи невідображення цієї інформації є перешкодою для здійснення адвокатом його діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.02.2020 у справі №826/10717/18.

Також, судом встановлено, що у період з 2017 року по 2019 рік (тобто в той період, за який позивачу нарахований податковий борг з єдиного соціального внеску) позивач перебувала у трудових відносинах з такими підприємствами: КП Пристоличної сільської рад «Житлово-комунальний комбінат «Щасливський», ТОВ «Лаунж», ТОВ «Ла Діг», КП «Горянин» Гірської сільської ради.

Таким чином, в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального страхового внеску, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником і не здійснював адвокатської діяльності як самозайнята особа, не отримував доходу від цієї діяльності.

Крім того, суд зазначає, що позивачем надано довідки 14.04.2021 №63 КП «Горянин» Гірської сільської ради та від 14.01.2019 №575 КП Пристоличної сільської рад «Житлово-комунальний комбінат «Щасливський», згідно яких позивачу виплачувалася заробітна плата та здійснювалися відповідні утримання сум податків та зборів/внесків із цієї заробітної плати. Отже, дані довідки підтверджує той факт, що єдиний внесок за застраховану особу (позивача) сплачено страхувальником - його роботодавцями.

При цьому, представником відповідача до суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач здійснював та здійснює незалежну професійну діяльність поза межами роботи на вищевказаних підприємствах, як самозайнята особа та отримував дохід від такої діяльності.

Враховуючи те, що позивач не вела незалежної професійної діяльністі як самозайнята особа (адвокат), відповідно доходів від такої діяльності не отримувала, тому визначена в оскаржуваній вимозі сума єдиного соціального внеску у розмірі 21030,90 грн. фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.03.2019 у справі № 820/6324/17. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-19055-17 на суму 21030,90 грн., отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною 2 статті 2 КАС України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Станом на час виникнення спірних правовідносин порядок організації діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовувалась Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (втратив чинність з 05.04.2021, далі - Порядок №422).

Згідно з Порядком №422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно з главою 2 Розділу II Порядку №422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів, зокрема, за напрямами: наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування».

Розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в адміністративній справі №826/9288/18.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (квитанція від 13.04.2021 №27030-1), відтак на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-19055-17 Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на суму 21030,90 грн. і скорегувати дані дійсного стану зобов`язань позивача перед бюджетом в інтегрованій картці платника податків.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот всім) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 27 липня 2021 р.