Справа № 360/1190/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1190/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Понамарьової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Новоайдарської селищної ради про визнання протиправними дій щодо неоприлюднення інформації та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Новоайдарської селищної ради, в якому позивач, з урахування уточнених позовних вимог (а.с.15-18), просить суд:

- визнати противоправним неоприлюднення на сторінці офіційного сайту Новоайдарської селищної ради в законом встановлений строк: проекту рішення Новоайдарської селищної ради № 72/14-8 від 20.11.2020;

- зобов`язати оприлюднити на сторінці офіційного сайту Новоайдарської селищної ради проект по рішенню сесії № 72/14-8, прийнятому 20.11.2020, з вказанням дати публікації;

- визнати противоправним неоприлюднення на сторінці офіційного сайту Новоайдарської селищної в законом встановлений строк: рішення Новоайдарської селищної ради № 72/14-8 від 20.11.2020;

- зобов`язати оприлюднити на сторінці офіційного сайту Новоайдарської селищної ради рішення сесії № 72/14-8 прийняте 20.11.2020, з вказанням дати публікації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач зайшов на сторінку офіційного сайту відповідача та йому стало відомо, що 20.11.2020 Новоайдарська селищна рада восьмого скликання на 72 сесії прийняла рішення № 72/14-8 з питання, яке стосується його інтересів.

Позивач зазначає, що з матеріалів офіційного сайту Новоайдарської селищної ради видно, що на ньому не оприлюдненні: 1) рішення селищного голови «Про прведення 72 сесії Новоайдарської селищної ради»; 2) проекти рішень 72 сесії 7 скликання Новоайдарської селищної ради; 3) рішення Новоайдарської селищної ради № 72/14-8 прийняте 20.11.2020. На сторінці офіційного сайті Новоайдарської селищної ради 20.11.2020 оприлюднили останнім рішення № 72/14-7 яке прийняте 20.11.2020.

Позивач вважає, що Новоайдарська селищна рада порушила вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також його особисте право на доступ до публічної інформації, яка мала бути розміщена на сайті відповідачем.

Ухвалою суду від 17.03.2021 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків (а.с. 11-12).

Ухвалою суду від 13.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 28-29).

Ухвалою суду від 03.06.2021 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 66).

Ухвалою суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 74).

29.04.2021 від Новоайдарської селищної ради до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву (а.с.34-36), в якому відповідач посилається на такі обставини. Позивачем в уточненій позовній заяві не зазначено, коли саме позивач відвідував сторінку сайту відповідача, коли саме виявив зазначені в позові порушення, що позбавляє можливості встановити факт такого порушення станом на певну дату та визначити, чи були дійсно порушені права позивача відповідачем. Крім того, в позові не зазначено, яким чином рішення № 72/14-8, прийняте радою, стосується інтересів позивача. Відповідач зазначає, що дане рішення та його проект були оприлюднені на офіційному сайті Новоайдарської селищної ради, що підтверджує відповідним скріншотом сторінки сайту. Тому відповідач вважає, що права позивача ним не порушені, а вимоги щодо відновлення порушених його прав - необґрунтовані. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з розпорядженням Новоайдарського селищного голови від 10.11.2020 № 118 «Про проведення сімдесят другої сесії Новоайдарської селищної ради» прийнято рішення про скликання сімдесят другої сесії Новоайдарської селищної ради сьомого скликання, засідання якої призначено на 14-00 годину 20 листопада 2020 року (а.с. 51).

На сімдесят другій сесії Новоайдарської селищної ради сьомого скликання 20.11.2020 було прийняте рішення № 72/14-8 «Про надання дозволу Новоайдарській селищній раді на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності, цільове призначення яких змінюється» (а.с. 37).

Відповідно до скріншоту сайту Новоайдарської селищної ради novoaydarska.gromada.org.ua/docs/ станом на 23.04.2021 на ньому розміщена папка «Рішення Земельні питання 72 сесія 7 скликання № 72/14-8 від 20.11.2020 1 файл» (а.с. 52). Чи оприлюднено повний текст рішення на сайті з цього документу встановити неможливо.

Оглядом флеш диску (електронного носія), що наданий позивачем до уточненого позову, встановлено, що він містить відеозапис огляду сайту Новоайдарської селищної ради novoaydarska.gromada.org.ua/docs/. На зображенні відсутня папка «Рішення Земельні питання 72 сесія 7 скликання № 72/14-8 від 20.11.2020 1 файл» (а.с. 26). Чи оприлюднено повний текст рішення на сайті з цього електронного документу встановити неможливо.

З зазначених вище підстав суд визнає вказані скріншот та електронний носій недостовірними та неналежними доказами у справі на підставі вимог ст.72-75 КАС України.

Не є належним доказом у справі надана позивачем копія листа представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з дотримання прав жителів Донецької та Луганської областей вих. №29078.4/Ж-15459.3/20/35.2 від 19.10.2020, оскільки в ньому зазначається про стан оприлюднення документів на сайті відповідачем, що мав місце до постановлення розпорядження Новоайдарського селищного голови від 10.11.2020 № 118, отже ця інформація не стосується предмету доказування в цій справі.

Інших доказів, на підставі яких суд має встановити наявність чи відсутність факту порушення прав позивача неоприлюдненням проекту та самого рішення № 72/14-8 від 20.11.2020 оскарженими діями відповідача сторони суду не надали, про наявність таких доказів не зазначили.

Оглядом сайту novoaydarska.gromada.org.ua/docs/… станом на дату розгляду справи судом встановлено, що в папці «Рішення Земельні питання 72 сесія 7 скликання № 72/14-8 від 20.11.2020 1 файл» міститься текст вказаного рішення, копія якого надана суду (а.с. 37).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка підписана від імені України 06 листопада 1996 року в м. Страсбурзі, ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування» та відповідно до частин першої, п`ятої статті 6 КАС України є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою, восьмою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Частиною одинадцятою статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено: акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Вимоги цієї частини щодо строку оприлюднення не застосовуються до проектів рішень органів місцевого самоврядування, спрямованих на надання адміністративних послуг, якщо це призведе до порушення встановленого законом строку надання відповідної адміністративної послуги.

Суд зазначає, що позивач не навів в обґрунтування позовних вимог, відповідно до яких саме норм чинного законодавства відповідач як орган місцевого самоврядування має фіксувати дати оприлюднення як рішень, так і проектів рішень ради та її посадових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, що передбачено ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з вимогами частин 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог частин 1-2 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 5 КАС України судовому захисту підлягає саме порушене право особи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі № 800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який:

- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права;

- пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

- є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

- є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

- порушений суб`єктом владних повноважень.

Позивачем у позовній заяві не зазначено, в чому полягає порушення його прав, свобод чи законних інтересів, на відновлення яких саме особистих прав він звернувся до суду. Також позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження наявності факту такого порушення через бездіяльність відповідача. Крім того, оскільки позивач не зазначив в позові час та дату виявлення ним правопорушення, суд не має можливості самостійно встановлювати такі обставини.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати, понесені позивачем, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новоайдарської селищної ради про визнання протиправними дій щодо неоприлюднення інформації та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 липня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян