Справа № 420/7432/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7432/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.02.2020 року №№ 006103305, , .

З оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується, вважає їх необґрунтованими, неправомірними та такими, що підлягають скасуванню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ГУ ДПС в Одеській області прийняло повідомлення про анулювання боргу як безспірний доказ не дослідивши жодних інших обставин та на підставі нього звернулось до суду про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу. Відповідач жодним чином не повідомив ОСОБА_1 про існування податкових повідомлень рішень, не витребував з позивача жодних документів, які б підтвердили або спростували дані ТОВ «Кей-Колект». Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі повідомлення про анулювання боргу, проте дане повідомлення спростовується наявністю договору про припинення зобов`язання переданням відступного.

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 в повному обсязі було сплачено кредитну заборгованість, про що ТОВ «Кей-Колект» було складено та підписано договір та видано довідку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованостей перед ТОВ «Кей-Колект».

Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач заперечує проти заявленого позову. Представник відповідача зазначає, що отримавши податкову інформацію про можливе порушення ОСОБА_1 податкового законодавства звернувся до позивача листом - запрошенням щодо надання декларації про майновий стан і доходи 2016 рік. Також представник позивача зазначає, що звернувся з запитами про надання інформації щодо отриманого позивачем доходу до ТОВ «Кей-Колект». Станом на час здійснення перевірки від позивача пояснення з копіями документів до контролюючого органу не надходили. На підставі наданих ТОВ «Кей-Колект» документів та інформації, наявної в базі даних ЦБД ДРФО відповідачем здійснено перевірку за результатом якої встановлені порушення Податкового кодексу України, та як наслідок прийняті податкові повідомлення-рішення.

Також представник відповідача зазначив, що про початок здійснення перевірки та прийняті за її результатом акт та податкові повідомлення-рішення позивач повідомлявся відповідно до вимог ПК України.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до матеріалів справи, 24.11.2006 року між позивачем - ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на придбання житла на суму 120640,00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 498099,04 грн. на день укладання договору (а.с.15-19).

В подальшому, 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, відповідно до п.1 якого цим договором клієнт зобов`язується дати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього Договору визначений у додатку 1 до цього Договору. Винагорода фактора за фінансування клієнта відповідно до цього договору полягає у дисконтуванні суми боргу, що складають предмет прав вимоги. Винагорода вважається отриманою фактором у момент сплати фактором суми фінансування.

Між ТОВ «Кей-Колект» (кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір №0/732174 від 29.02.2016 року, відповідно до п. 1.1 якого сторони за цим договором дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань Боржника, які виникли на підставі Кредитного договору № 0 від 24.11.2006 року із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного до 29.02.2016 року. Станом на 29.02.2016 року загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором складає 149 008,57 (сто сорок дев`ять тисяч вісім, 57) швейцарських франків, з яких 109 623,00 (сто дев`ять тисяч шістсот двадцять три, 00) швейцарських франків - заборгованість по основній сумі кредиту; 39 385,57 (тридцять дев`ять тисяч триста вісімдесят п`ять, 57) швейцарських франків - заборгованість за процентами.

Пунктом 1.2 - 1.5 договору визначено відступним за даним Договором є грошові кошти у гривневому еквіваленті 32 000,00 (тридцять дві тисячі, 00) доларів США, що за середнім курсом купівлі-продажу долара США, відображеного на офіційному сайті ПАТ «УкрСиббанк» https://mv.ukrsibbank.com/ua/Dersonal/ (надалі - Курс долара СІНА), станом на 23.02.2016 дорівнює 849 600,00 (вісімсот сорок дев`ять тисяч шістсот, 00) грн. Розмір відступного у гривневому еквіваленті зобов`язаний бути переглянутий боржником пропорційно зміні курсу долара США на дату здійснення платежу. Боржник зобов`язується передати відступне кредитору у строк до 29.02.2016 року.

Відступне передається кредиторові виключно у відповідності до вимог ст. 533 Цивільного кодексу України.

Відступне передається боржником кредиторові шляхом безготівкового перерахування суми, що визначена п. 1.2 даного Договору, на рахунок Кредитора № п/рах. НОМЕР_1 , або № п/рах. НОМЕР_2 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005, , призначення платежу: погашення заборгованості за КД № 0 від 24.11.2006 року згідно договору про припинення зобов`язань переданням відступного № 0/732174 від 29.02.2016 р., ОСОБА_1 .

Датою отримання відступного кредитором є календарна дата фактичного зарахування суми, визначеної п. 1.2. договору, на рахунок кредитора, який вказаний в п. 1.4 Договору.

Відповідно до квитанцій №128 від 29.02.2016 року позивачем на рахунок ТОВ «Кей-Колект» перераховано грошові кошти в сумі 32000,00 доларів США, що еквівалентно 865740,45 грн.

ТОВ «Кей-колект» видано ОСОБА_1 довідку від 29.02.2016 року №135-21047 про те, що станом на 01.03.2016 року позичальник ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 24.11.2006 року, право вимоги за яким відступлено АТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «Кей-Колект», не має заборгованості перед ТОВ «Кей-Колект».

Також ТОВ «Кей-Колект» 29.02.2016 року за №135-21046 прийнято повідомлення про анулювання боргу, яким позивача повідомлено про те, що ТОВ «Кей-Колект» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, що станом 29.02.2016 року становить 117060,84 швейцарських франків, що за курсом НБУ складає 3167514,19 грн, а саме: суми основного боргу (кредиту) 77675,27 (сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят п`ять, 27) швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23.02.2016 року складає 2 101 791,87 (два мільйони сто одна тисяча сімсот дев`яносто одна, 87)гривня; заборгованість по процентам - 39 385,57 (тридцять дев`ять тисяч триста вісімдесят п`ять, 57) швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23.02.2016 року складає 1 065 722,32 (один мільйон шістдесят п`ять тисяч сімсот двадцять дві, 32) гривні.

Вказаним повідомленням звернуто увагу позивача на те, що відповідно до п.п. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача отриманим як додаткове благо, і позивачу необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Як вбачається з наявного підпису на повідомленні про анулювання боргу позивач отримав вказане повідомлення особисто 29.02.2016 року.

Головне управління ДФС в Одеській області повідомленням №290/15-32-51-07 від 12.11.2018 року повідомило ОСОБА_1 , про необхідність подання податкової декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та її документальне підтвердження підтвердження отриманого доходу до Головного управління ДФС в Одеській області. Ненадання вищезазначених пояснень та документального підтвердження є підставою для проведення позапланової виїзної документальної перевірки відповідно до вимог ст.78 ПК України.

Повідомлення направлено на адресу позивача засобом поштового зв`язку рекомендованим листом, проте повернуто адресату з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачем не надано до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та її документальне підтвердження.

Також, Головним управлінням ДФС в Одеській області відповідно до пп. 20.1.2, 20.1.5, п.20.1, п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-IV (із змінами та доповненнями) направлено на адресу ТОВ «Кей-Колект» запит, в якому просить надати інформацію та документальне підтвердження , необхідні для виконання покладених на контролюючі органи функцій щодо вжиття заходів по залученню до оподаткування фізичних осіб, які у 2016 році отримали дохід у вигляді додаткового блага, а саме: повідомлення платника податку, зокрема, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - боржника про анулювання (прощення) боргу на суму 3167514,19 грн.

Листом від 14.12.2018 року за №14/12-18/3 ТОВ «Кей-Колект» надано до ГУ ДФС в Одеській області письмові пояснення щодо обставин прощення боргу боржнику ОСОБА_1 , а також повідомлення про анулювання боргу від 29.02.2016 року №135-21046.

На підставі пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС в одеській області прийнято наказ від 30.10.2019 року №1306 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 », відповідно до якого наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 », АДРЕСА_1 , з 09 грудня 2019 року тривалістю 10 робочих днів з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу отриманого платником податку, як додаткове благо (ознака « 126») за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Повідомлення про проведення перевірки №342/33-05 від 04.11.2019 року з копією наказу від 30.10.2019 року №1306 направлено позивачу засобом поштового зв`язку, проте поштове відправлення повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Надалі, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області Костовою Ю.І. на підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп.78.1.2, п.78.1 ст.78, п.79.2, ст.79 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями та наказу Головного управління ДПС в Одеській області №1306 від 30.10.2019 року про проведення документальної невиїзної перевірки, в період з 09.12.2019 року по 20.12.2019 року проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи - ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, з питання достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів.

За результатами вказаної перевірки 27.12.2019 року складено акт за №687/15-32-33-05/ НОМЕР_4 , який направлено позивач засобом поштового зв`язку та повернуто адресату у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Зазначеним актом перевірки встановлено порушення вимог законодавства платником податків ОСОБА_1 , а саме:

п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162. п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п. 179.1 ст.179, п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено неподання декларації про майновим стан та доходи за 2016 рік по строку 01 травня 2017 року:

п.п.162.1.1 п. 162.1 ст. 162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164, п. 171.2 (б) ст. 171, п. 179.1 ст. 179, п.179.7 ст. 179 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами самостійно за результатами річного декларування по строку 01 серпня 2017 року у сумі 378260,53 грн;

п.п. 162.1 статті 162.1.5, п. 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.171.2 (б) ст. 171, п.179.7 ст.179. п. 16№ підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами і доповненнями, в наслідок чого встановлено несплату до бюджету самостійно податкового зобов`язання з військового збору по строку 01 серпня 2017 року у сумі 31521,71 грн.

На підставі виявлених порушень відповідачем 11.02.2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення № на загальну суму 170,00 грн., № на загальну суму 39402,14 грн., № на загальну суму 472825,66 грн.

Позивач не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно підпункту 164.2.17«д» п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до положень п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків , передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09 квітня 2015 року, який набрав чинності 07.05.2015 року, до підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» внесено зміни та додано пункт 8, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Отже, з встановлених обставин справи та аналізу нормативної бази суд зазначає, що позивачу анульовано основну суму боргу в розмірі 2101791,87 грн., по курсу НБУ станом на 23.02.2016 року; суми процентів 39385,57 швейцарських франків, що складає 1065722,32 грн., по курсу НБУ станом на 23.02.2016 року.

Вказане анулювання відбулось з підстав виконання позивачем умов договору №0/732174, за яким з дати отримання кредитором грошових коштів у гривневому еквіваленті 32 000,00 (тридцять дві тисячі, 00) доларів США, що за середнім курсом купівлі-продажу долара США станом на 23.02.2016 року дорівнює 849 600,00 (вісімсот сорок дев`ять тисяч шістсот, 00) грн, припиняються зобов`язання, які визначені кредитним договором. Кредитор анулює залишок боргу за кредитним договором. Розпорядження про анулювання боргу вступає в силу з дати отримання боржником повідомлення про анулювання боргу. Дата отримання повідомлення підтверджується підписом боржника на такому повідомленні або повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, після виконання умов цього Договору, припиняються всі та кожне із зобов`язань, визначених Кредитним договором № 0 від 24.11.2006 року, у тому числі Договір іпотеки від 24.11.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 та за реєстровим номером 8582, а сам кредитний договір вважається таким, що припинив дію.

Повідомлення про анулювання боргу від 29.02.2016 року, як вже встановлено судом вручено позивачу особисто, про що свідчить його підпис в повідомленні.

Доводи представника позивача, що підпис ОСОБА_1 в повідомленні про анулювання боргу свідчить лише про те, що він його отримав, а не про те, що позивачу був прощений борг є необґрунтованими та такими, що суперечать змісту отриманого позивачем повідомлення та умовам договору.

Суд зазначає, що метою запровадження положень п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, предбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, у постанові від 19.07.2019 року по справі №826/4240/18.

Суд звертає увагу, що судом не встановлено наявності доказів (договорів, додаткових угод, тощо), які б підтвердили факт реструктуризації кредитних зобов`язань позивача. Позивачем також не надано до суду доказів зміни валютних зобов`язань за даним договором з іноземної на національну.

За таких обставин, суд вважає прощену суму основного боргу - додатковим благом, в розумінні пп.«д» п.п. 164.2.17 п.164.2. ст.164 ПК України, що, в свою чергу, підтверджує правомірність дій відповідача щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування за податковим повідомленням-рішенням № від 11.02.2020 року.

Щодо обов`язку подання платником податку річної декларації про майновий стан і доходи:

Відповідно до п.179.1. ст.179 ПКУ, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпункту 49.18.4. пункту 49.18. ст.49 ПКУ, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.120.1. ст.120 ПКУ за не подання декларації, передбаченої цим Кодексом тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що позивачем не було подано річну декларацію про майновий стан і доходи, що не заперечується і самим позивачем, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2020 року є законним та обґрунтованим.

Щодо донараховано військового збору.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Отже, враховуючи зазначене та висновок суду, що відповідачем вірно визначено суму податкового зобов`язання несплаченого позивачем, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2020 року є законним та обґрунтованим.

Крім того, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи представника позивача щодо порушення відповідачем процедури повідомлення про проведення перевірки та повідомлення позивача про результати здійснення перевірки, а саме щодо направлення акту та податкових повідомлень-рішень, що як наслідок тягне за собою визнання такої перевірки протиправною та скасування прийнятих за її результатом податкових повідомлень-рішень з огляду на наступне.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як вже зазначено судом та вбачається з матеріалів справи, повідомлення про необхідність подання декларації про майновий стан за 2016 рік, повідомлення про початок перевірки з копією наказу, акт перевірки та податкові повідомлення - рішення направлялись податковим органом на адресу позивач: 65069, м. Одеса, вул. Курська, 42, проте усі поштові відправлення повернулись на адресу відповідача з відміткою поштової служби про повернення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Суд вважає за необхідне відзначити, що саме така адреса, на яку податковим органом скеровувалась поштова кореспонденція зазначена позивачем в адміністративному позові.

Таким чином податковим органом обов`язок щодо повідомлення позивача про прийняті рішення виконано відповідно до вимог ПК України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених судом обставин відповідачем доведено, що він діяв в межах вимог закону, правомірно прийнявши спірні рішення, а тому позовні вимоги за даним позовом не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області, (, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Суддя П.П.Марин