Справа № 500/3139/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3139/21

29 липня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 1900-/19346 від 12.11.2020, щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус, і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.03.2021, зарахувавши до страхового стажу період підприємницької діяльності з 24.10.1994 по 21.03.2000.

Позов обґрунтовано протиправністю дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності через відсутність сплати страхових внесків. При цьому у спірних періодах позивач здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, а на підтвердження сплати внесків надав довідку від 22.03.2000 про відсутність заборгованості по збору до Пенсійного фонду України.

Також позивач зазначає, що має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), так як підтвердив мінімально необхідний період проживання в зоні посиленого радіологічного не менше 4 років станом на 01.01.1993.

Ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 01.07.2021 год.

23.06.2021 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні (а.с.54-56). Зазначає, що страховий стаж позивача становить 19 років 4 місяці 28 днів. До страхового стажу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності згідно з обраною загальною системою оподаткування з 24.10.1994 по 21.03.2000, оскільки відсутні документи про сплату страхових внесків. Зазначає, що умовою для зарахування до стажу роботи періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності є сплата страхових внесів.

Вказує, що позивач з моменту аварії по 31.07.1986 не проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, тому початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується. Оскільки, станом на 01.01.1993 не підтверджено факту проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ немає підстав.

Ухвалою суду від 01.07.2021 розгляд справи відкладено до 08.07.2021 за клопотанням представника відповідача, в учасників справи витребувано докази сплати страхових внесків, у спірний період ОСОБА_1 , зокрема у відповідача - відомості щодо сплати позивачем страхових внесків відповідно до Книг обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, за 1994-2000.

05.07.2021 від відповідача надійшли додаткові пояснення, у тому числі відомості щодо сплати страхових внесків позивачем згідно з даними Книг обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, за 1994-2000 роки. Одночасно представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

У судовому засіданні 08.07.2021 позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивач зазначив, що був зареєстрований підприємцем, проте документації ніякої не вів та не має, щодо сплати страхових внесків, то повідомив суду, що не пам`ятає чи сплачував такі.

Ухвалою суду від 08.07.2021 у розгляді справи оголошено перерву до 29.07.2021, у позивача повторно витребувано докази сплати страхових внесків у спірний період, відомості про отриманий та задекларований ним дохід у спірні періоди, від відповідача - витяг з Книги обліку надходження коштів від осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, з відомостями щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за 1997 рік, у який проведено сплату страхових внесків у розмірі 35,00 грн.

12.07.2021 до суду надійшли додаткові докази від відповідача (а.с.98-110).

27.07.2021 до суду надійшли додаткові докази від представника відповідача (а.с.11-133).

У судове засідання 29.07.2021 учасники справи не прибули.

Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача причини неприбуття до суду не повідомив, а тому такі визнаються неповажними.

З огляду на ведені обставини та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення учасників справи у судових засіданнях, що відбувалися у цій справі, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

08.02.2021 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.64).

Відповідно до розписки-повідомлення разом із заявою про призначення пенсії позивачем було подано: паспорт; трудову книжку; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; військовий квиток; довідки з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності; довідки із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідку про зміну назви організації, документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, витяг з ЄДР, посвідчення постраждалого від ЧАЕС, свідоцтво про переміну прізвища (а.с.64 зворот, 65).

Розглянувши заяву позивача від 08.02.2021, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 28.02.2021 № 1900-0304-8/6006 надано відповідь, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону № 796-ХІІ (а.с.7-9). У цьому рішенні відповідач зазначив умови, визначені статтею 55 Закону № 796-ХІІ, для призначення такої пенсії та вказав про їх недотримання у випадку з заявником.

Так, відповідач вказав, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється особам, які постійно працювали у вище зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Починаючи з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності 28 років страхового стажу, Враховуючи зниження пенсійного віку виходу на пенсію на 5 років, у випадку заявника необхідна тривалість страхового стажу 23 роки.

З наданих документів вбачається, що в період з 23.12.1985 по 05.12.1987 позивач проходив строкову військову службу, а згодом з 12.01.1988 розпочав трудову діяльність на Чортківському ремонтно-механічному заводі. У відповідності до довідки, виданої Чортківською міською радою від 10.12.2020 № 5/01-45/1538, у місті Чорткові позивач прописаний з 29.12.1987 по теперішній час.

З моменту аварії по 31.07.1986 ОСОБА_1 не проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, тому початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується.

Також у відповіді відповідач зазначив, що стосовно осіб, які провадять підприємницьку діяльність за загальною системою оподаткування, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період здійснення діяльності з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Періоди здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування до 01 липня 2020 року зараховуються до страхового стажу за умови надання документів про сплату страхових внесків.

При обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період провадження підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 24.10.1994 по 21.03.2000, оскільки відсутні документи про сплату страхових внесків.

Отже, на час звернення за призначенням пенсії з урахуванням поданих документів та інформації, яка відображена в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж заявника складає 19 років 02 місяці 06 днів.

За таких обставин відповідач в оскаржуваному рішенні вказав, що призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на даний час підстав немає. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком (розпорядження про відсутність права на пенсію від 15.02.2021 №26) (а.с.7-9).

У цій справі позивач оскаржує не врахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності, а також посилається на протиправність не врахування початкової величини зниження пенсійного віку, що на його думку, вплинуло на відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV чоловіки набувають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, не менше 28 років з 01 січня 2021 по 31 грудня 2021.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку страхового стажу позивача, його стаж складає 19 років 2 місяці 6 днів (а.с.66), про що також зазначено в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Як вбачається із довідки від 10.12.2020 №5/01/45/1538, виданої Чортківською міською радою, ОСОБА_1 проживає у місті Чорткові з 29.12.1987 по даний час (а.с.16).

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» місто Чортків Тернопільської області віднесено у перелік зон посиленого радіологічного контролю.

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 23.11.1985 по 05.12.1987, проходив строкову військову службу в Збройних Силах, що підтверджується довідкою від 08.02.2020 №12, виданою Чортківським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (а.с.26), та відомостями військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с.27).

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_1 ) з 12.01.1988 прийнятий на роботу на Чортківський ремонтно-механічний завод, запис №10 (а.с.18-20).

Як було зазначено вище, обов`язковою умовою для зниження пенсійного віку згідно пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є встановлення обставин саме постійного проживання (постійної роботи) особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років станом на 1 січня 1993 року та в подальшому.

У даному випадку факт проживання та роботи ОСОБА_1 протягом чотирьох років станом на 1 січня 1993 року підтверджено належними і допустимими доказами, наведеними вище, (місце проживання зареєстроване з 29.12.1987 у місті Чорткові, постійна робота у місті Чорткові - з 12.01.1988), незважаючи на період проходження військової служби в Збройних Силах з 23.11.1985 по 05.12.1987.

Таким чином, оскільки станом на 01.01.1993 позивач постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років, то має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ за додатковою величиною (1 рік за 3 роки проживання).

Щодо права на зниження пенсійного віку за початковою величиною (2 роки) згідно пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, то позивач не має права на зниження пенсійного віку за початковою величиною.

Як вже зазначав суд, по перше, щоб застосовувати величину зниження пенсійного віку треба станом на 01.01.1993 постійно прожити чи постійно відпрацювати не менше 4 років у зоні посиленого радіологічного контролю, і лише за умови дотримання цієї умови, зниження пенсійного віку на 2 роки за початковою величиною можливе, якщо особа у зоні посиленого радіологічного контролю постійно проживала чи постійно працювала з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986.

У цій справі суд не встановив обставин постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю у період з моменту аварії по 31.07.1986, для застосування початкової величини зниження пенсійного віку (на чому наполягав представник позивача), оскільки у цей період позивач проходив строкову військову службу (з 23.11.1985 по 05.12.1987).

Разом з тим, суд звертає увагу, що незалежно від застосування чи незастосування початкової величини пенсійний вік відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ може бути зменшено не більше як на 5 років. Відповідач, заперечуючи право позивача на зниження пенсійного віку за початковою величиною, не заперечує такого права за додатковою величиною (1 рік за 3 роки проживання). Так, у листі відмові від 28.02.2021 № 1900-0304-8/6006 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вказує, що враховуючи зниження пенсійного віку виходу на пенсію на 5 років, у випадку заявника необхідна тривалість страхового стажу 23 роки.

За таких обставин суд констатує, що позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) для отримання права на пенсію зі зниженням пенсійного віку має досягти віку 55 років та мати стаж не менше 23 років. Суд перевіряє дотримання таких умов для вирішення питання наявності підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ.

04.03.2021 позивач досягнув 55 років. Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , його страховий стаж складає 19 років 2 місяці 06 днів. Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не зарахувало до страхового стажу період підприємницької діяльності з 24.10.1994 по 21.03.2000.

Перевіряючи правомірність рішення відповідача в частині незарахування цього періоду, суд застосовує такі положення законодавства.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, законодавець передбачав можливість зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності і визначив для цього певні умови та порядок, визначивши основною умовою сплату страхових внесків.

У цій справі спірним є період з 24.10.1994 по 21.03.2000, коли позивач, будучи підприємцем, перебував на загальній системі оподаткування. Здійснення оподаткування позивачем за загальною системою підтверджується довідкою Чортківської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Тернопільській області від 27.11.2020 № 1153/6-1/19-00-65 (а.с.25, 89), а також відповіддю Головного управління ДПС у Тернопільській області від 13.07.2021 на адвокатський запит (а.с.111 зворот).

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), РНОКПП НОМЕР_3 відсутні (а.с.84).

Позивачем разом з заявою про призначення пенсії були надані органу пенсійного фонду архівні копії документів з реєстраційної справи (надані архівним відділом Чортківської районної державної адміністрації), а саме:

свідоцтва № НОМЕР_4 про реєстрацію ОСОБА_1 (після зміни прізвища ОСОБА_1 , а.с.15) суб`єктом підприємницької діяльності від 20.10.1994, у якому є відомості про взяття його на обліку в ДПІ по Чортківському району 24.10.1994 (а.с.77),

довідки Державної податкової інспекції у Чортківському районі про зняття ОСОБА_1 з обліку як платника податків з 21.03.2000 (а.с.68),

довідки Чортківського районного відділу Пенсійного фонду України від 22.03.2000 №369 про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 по збору до Пенсійного фонду України (а.с.88).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач у період з 20.10.1994 по 21.03.2000 був зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Як вже зазначено вище до страхового стажу може були зараховано період здійснення підприємницької діяльності, проте зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець і яким чином сплачував страхові внески: у складі фіксованого податку, плати за патент, єдиного податку (при спрощеній системі оподаткування) або як збір на загальнообов`язкове пенсійне страхування (на загальній системі оподаткування). Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону №1058-IV (з внесеними змінами Законом № 2148-VIII від 03.10.2017), чинним з 01.01.2018 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу П Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, з аналізу наведених положень слідує, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків,

з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків,

з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Оформлення такої довідки за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) є обов`язковим відповідно до пункту 2.1. розділу П Порядку № 22-1.

Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01.07.2000, з часу запровадження персоніфікованого обліку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1198 №794. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).

Враховуючи наведене, спірний період не може бути підтверджений даними реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України N 5-5 від 10.06.1994, (далі - Інструкція №5-5, чинної у спірний період) усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток N 1).

Згідно з пунктом 18 Інструкції N 5-5 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 N 11-1 (далі- Інструкція N 11-1 (чинної у спірний період), платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції від 06.09.1996 N 11-1 платники, перелічені в пп.2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.

Пунктом 4.3 до цієї Інструкції до прийняття Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», тариф збору встановлювався у розмірі 37 відсотків фонду оплати праці, з 26.07.1997 з набранням чинності Законом збір на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлювався у розмірі 32 відсотка від об`єкта оподаткування.

Системний аналіз наведених правових норм законодавства дає суду підстави для висновку, що у період з 1994 по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, де суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Судом досліджені відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків, у якому є лише дані про сплату єдиного внеску за період з 2010 року (а.с.70-71), відомості про сплату страхових внесків за спірний період з 24.10.1994 по 21.03.2000 відсутні.

Разом з тим, відповідно до інформації Головного управління Пенсійного фонду України від 01.07.2021 (а.с.90), у відповідача є відомості про сплату позивачем страхових внесків у 1997 році у розмірі 35,00 грн. Судом витребувано від відповідача відомості, на підставі яких підготовлена така інформація. Відповідачем надано суду копії Книг (Журналів) обліку надходження коштів Пенсійного фонду України за період з 1996 по 2000 роки. У Книзі обліку надходження коштів Пенсійного фонду України за 1997 рік є відомості про сплату страхових внесків ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за перший квартал 1997 року у сумі 35 грн (а.с.106-107).

Згідно з відомостями Головного управління Пенсійного фонду України від 01.07.2021 (а.с.90) дані про сплату страхових внесків ФОП ОСОБА_1 за період з 24.10.1994 по 31.12.1996 та з 01.01.1998 по 21.03.2000 відсутні.

Як зазначено вище, з огляду на систему оподаткування, яку обрав позивач, у спірні періоди, зарахування страхового (трудового стажу) було можливим виключно за умови сплати страхових внесків.

З огляду на те, що судом встановлена сплата позивачем страхових внесків за 1 квартал 1997 року на підставі даних Книги обліку надходження коштів за цей період, то відповідно це дає підстави для зарахування у страховий стаж ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997. Відповідно дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні позивачу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997 до страхового стажу є протиправними.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що зарахувати у страховий стаж період здійснення підприємницької діяльності з 24.10.1994 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 21.03.2000 з наявних матеріалів не є можливим, оскільки відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків за ці періоди, факт сплати внесків на соціальне страхування не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Суд ухвалами від 01.07.2021 та 08.07.2021 зобов`язав учасників справи надати докази, що підтверджують наявність або відсутність сплати позивачем страхових внесків у спірні періоди. Однак таких доказів позивачем не було надано, а тим, що надав відповідач, суд вже надав оцінку.

При цьому суд зазначає, що сам по собі статус підприємця та перебування на загальній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.

Також суд звертає увагу, що положення статті 77 КАС України покладають обов`язок також і на позивача доводити перед судом обставини, що стосуються предмету доказування. Крім того, позивач як суб`єкт господарювання повинен був сам забезпечити зберігання документів бухгалтерського обліку, фінансової та податкової звітності та інших документів (у разі їх наявності), на підставі яких закон дозволяє проводити зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу.

Щодо посилання відповідача у відомостях від 01.07.2021 на неможливість зарахування страхового стажу позивача через відсутність даних про суми чистого оподаткованого доходу за 1994-2000 роки, то наявність/відсутність такої інформації не впливає на підтвердження страхового стажу підприємця. Суд вже зазначав, що доказами, які підтверджують страховий стаж підприємця за умови його перебування на загальній системі оподаткування, є сплата страхових внесків.

Довідка про розмір чистого доходу підприємця для зарахування страхового стажу дійсно передбачалася за приписами абзацу третього підпункту «б» пункту 7 розділу «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 (у редакції, що діяла лише у період з 25.11.2005 по 25.11.2006). Так, дана норма визначала, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, у тому числі за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується даними персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку Пенсійного фонду. У разі відсутності таких даних надається довідка органів податкової адміністрації про розмір єдиного чи фіксованого податку у розрізі кожного місяця за весь період такої діяльності, а для особи, яка працювала на загальній системі оподаткування, надається довідка органів податкової адміністрації про розмір чистого доходу у розрізі кожного місяця за весь період такої діяльності. Проте така редакція абзацу третього підпункту «б» пункту 7 втратила чинність з 25.11.2006 у зв`язку з прийняттям нової редакції цього положення відповідно до Постанови Пенсійного фонду N 17-1 від 31.10.2006. Чинна редакція Порядку № 22-1 необхідності отримання відомостей про чистий дохід підприємця не передбачає.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.03.2021, то така задоволенню не підлягає.

Як зазначено вище, умовами для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є досягнення 55 років та наявність стажу не менше 23 років. Пенсійного віку позивач досягнув 04.03.2021, проте умова щодо наявності страхового стажу не дотримана, навіть за умови зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997, оскільки страховий стаж, враховуючи той, що зарахований відповідачем (19 років 2 місяці 06 днів) буде меншим, від необхідного.

Відтак в цій частині в позові слід відмовити.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів правомірність своїх дій в частині відсутності підстав для зарахування страхового стажу позивача у період здійснення ним підприємницької діяльності за відсутності доказів сплати страхових внесків з 24.10.1994 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 21.03.2000, а також відсутності підстав для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позов підлягає задоволенню в частині відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997 до страхового стажу, такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією № 56191055 від 31.05.2021 (а.с.31).

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (1/4) у сумі 227,00 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 1900-/19346 від 12.11.2020, в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 227,00 грн (двісті двадцять сім грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 29 липня 2021 року.

Суддя Чепенюк О.В.