Справа № 461/7956/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 461/7956/20 пров. № А/857/15290/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

представника позивача Цап О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Юрків О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 27 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просив скасувати постанову № ЛВ21300/1403/АВ/П/1ПТ/ПС від 14 вересня 2020 року про накладення штрафу в сумі 1343,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 серпня 2020 року Головним управління Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування з метою контролю виконання вимог припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П у ТзОВ «Відвідай», де позивач займає посаду директора. 14 вересня 2020 року інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області Гумен В.І. була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення №ЛВ21300/1403/АВ/П/1ПТ/ПТ на основі протоколу про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2020 року № ЛВ21300/1403/АВ/П/1ПТ/ПС. Відповідно до постанови позивач вичинив невиконання законних вимог державного інспектора, а саме припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П в частині порушення вимог законодавства про працю, відповідальність за що передбачена ст. 188-6 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 1343,00 грн. Підставою для винесення постанови були встановлені в протоколі перевірки порушення вимог ч. 1, ч. 3 ст. 23 КЗпП України. Щодо виконання припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П зазначає, що під час інспекційного відвідування за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено невстановлену особу, та зроблено висновок, що дана особа є неоформленим працівником ТзОВ «Відвідай». Вказана особа була у загальнодоступному приміщенні та не має відношення до ТзОВ «Відвідай». Крім того, за адресою: АДРЕСА_1 також зареєстровано та знаходиться ГО «Товариство «Бойківщина».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Постанову у справі про адміністративне правопорушення №ЛВ21300/1403/АВ/П/1ПТ/ПС від 14 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП штрафу 1343,00 грн скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження порушення саме директором ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 вимог передбачених та ст.24 КЗпП України, вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП (невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу.), а тому вина директора ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 не доведена та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Держпраці у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що встановлення факту продовження умисного порушення керівником ТзОВ «Відвідай» вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413 від 17 червня 2015 року, інспектором праці 14 вересня 2020 року о 09 год.00 хв. стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-6 КУпАП. Управлінням повністю дотримано встановлену чинним законодавством процедуру проведення контрольного заходу та процедуру притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 21 лютого 2020 року, інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області Гумен В.І. за результатами інспекційного відвідування ТзОВ «Відвідай» складено припис №ЛВ 11241/893/АВ/п про усунення виявлених порушень, яким ОСОБА_1 зобов`язано усунути ряд порушень в частині фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення про центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

20 серпня 2020 року під час інспекційного відвідування з метою контролю виконання вимог припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П, у ТзОВ «Відвідай», у ході якого встановлено невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу, а саме: припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П в частині порушень законодавства про працю за що передбачено відповідальність ст. 188-6 КУпАП.

14 вересня 2020 року інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області Гумен В.І. складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ21300/1403/АВ/1ПТ, яким встановлено порушення директором ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 ч.1,3 ст. 24 КЗпП; вимог Постанови Кабінету Міністрів України №413. Примірник протоколу ОСОБА_2 вручено 14 вересня 2019 року, що стверджується його особистим підписом.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2020 року №ЛВ21300/1403/АВ/П/1ПТ/ПС директора ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - невиконанні припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П, зокрема допущено порушення вимог ч. 1, ч. 3 ст. 23 КЗпП, Постанови Кабінету Міністрів України №413, що полягало у допущенні працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вищевказані норми права, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок КМУ №823(далі Порядок № 823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з абзацом 1 п. 2 Порядку № 823 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;4) за рішенням суду; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформления та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) за інформацією Держстату та територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ДПС та її територіальних органів, зокрема, про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності, Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) за дорученням Прем`єр-міністра України; 9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) за запитом народного депутата; 11) у разі невиконання вимог припису.

Відповідно до п. 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Згідно з пп. 4 п. 12 Порядку № 823 інспекторам праці забороняється розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду.

За приписами п. 16, п. 20 вказаного Порядку за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Пунктом 24 цього Порядку встановлено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Згідно з абз. 2 п. 1 Порядку № 823 (в редакції Постанови КМУ від 04 грудня 2019 року №1132, чинній на момент проведення перевірки контролюючим органом) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 2 Закону №877.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05 квітня 2007 року № 877 «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877).

Відповідно до ст. 1 Закону № 877 державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно із ч. 4 ст. 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються, зокрема: органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

За приписами ч. 5 ст. 2 цього Закону встановлено, що зазначені у ч.4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст. 1, ст. 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4 1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.

Частиною 5 ст. 4 Закону № 877 передбачено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 877 органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Згідно із ч. 11 ст. 4 Закону № 877 плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Частиною 1 ст. 7 Закону № 877 передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 877 невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Аналізуючи вищевказані правові норми колегія суддів зазначає, що Порядок № 823, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю передбачає можливість притягнення винної особи до відповідальності, однак містить заборону для інспекторів перевіряти питання, які є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду.

При цьому, відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП, настає в разі невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу та тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи слідує, що 14 вересня 2020 року директор ТОВ «Відвідай» ОСОБА_1 скерував на адресу Управління Держпраці у Львівській області заперечення щодо неможливості виконання вимог припису у зв`язку із неможливістю ідентифікації особи про яку йдеться у приписі та через отримання вказаного припису в день граничного виконання. Крім того, зазначив, що в цілому не погоджується із приписом, оскільки за адресою АДРЕСА_1 розташовано три юридичні особи та ГО «Товариство «Бойківщина» та встановити належність особи, яка перебувала у загальнодоступному приміщенні.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції оскаржувана постанова не містить об`єктивних даних щодо особи ОСОБА_3 , виявленої за адресою, де розташоване ТзОВ «Відвідай». Відсутні дані за якими її можливо ідентифікувати, не зазначено свідків, які б підтверджували факт вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, не надано суду їх письмових пояснень, не надано інших доказів, які б підтверджували факт вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення. Відсутні будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення (фото-, відеоматеріали тощо). Отже, дії та бездіяльність підприємця, не свідчать про створення перешкод особам спеціально уповноваженого органу виконавчої влади в здійсненні державного контролю за додержанням законодавства про працю відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження порушення саме директором ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 вимог передбачених ст. 24 КЗпП України та вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вина директора ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 не доведена та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП.

З матеріалів справи слідує, що 20 серпня 2020 року під час інспекційного відвідування з метою контролю виконання вимог припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П, у ТзОВ «Відвідай», у ході якого встановлено невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу, а саме: припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П в частині порушень законодавства про працю за що передбачено відповідальність ст. 188-6 КУпАП.

14 вересня 2020 року інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області Гумен В.І. складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ21300/1403/АВ/1ПТ, яким встановлено порушення директором ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 ч.1,3 ст. 24 КЗпП; вимог Постанови Кабінету Міністрів України №413. Примірник протоколу ОСОБА_2 вручено 14 вересня 2019 року, що стверджується його особистим підписом.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2020 року №ЛВ21300/1403/АВ/П/1ПТ/ПС директора ТзОВ «Відвідай» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення - невиконанні припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П, зокрема допущено порушення вимог ч. 1, ч. 3 ст. 23 КЗпП, Постанови Кабінету Міністрів України №413, що полягало у допущенні працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із вищевказаним предметом контролю був стан виконання припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П.

Проте, колегією суддів в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року в адміністративній справі № 380/8750/20, яке не оскаржене Головним управлінням Держпраці у Львівській області, такий припис було визнано протиправним і скасовано. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підставою скасування припису від 21 лютого 2020 року №ЛВ11241/893/АВ/П зазначено те, що виносячи оскаржуваний припис, відповідач діяв без з`ясування та, відповідно, без урахування всіх обставин під час інспекційного відвідування, а навпаки, не урахувавши того, що за адресою здійснення господарської діяльності позивача, провадять свою діяльність інші суб`єкти, а також не встановивши особи, яка, як вважає відповідач, здійснювала трудову функцію у приміщенні позивача без оформлення трудових відносин, відтак вказаний припис є протиправний.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено протиправність припису, за невиконання якого відповідачем було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу на позивача, відтак вказана постанова є протиправною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ21300/1403/АВ/П/1ПТ/ПТ від 14 вересня 2020 року про накладення штрафу в сумі 1343,00 грн є протиправною.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року у справі № 461/7956/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.