Справа № 522/14159/21
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/350/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Свяченої Ю.Б.

при секретарі судового засідання - Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення в подальшому примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2021 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, посилаючись на те, що 21 липня 2021 року працівниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено за адресою: ринок «Привоз», м. Одеса та запрошено до ГУ ДМС України в Одеській області, громадянина Узбекистану, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання в Україні.

Відповідач пояснив, що прибув до України 17 грудня 2019 року , кордон перетнув легально, через КПП «Бачівськ», на підставі паспортного документу громадянина Узбекистану для виїзду за кордон, серії НОМЕР_1 з метою приватних справ та проживання на території України. На даний час відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

21 липня 2021 року за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005283 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.07.2021 ПН МОД № 005343 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. 00 коп.

21 липня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення №150 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25 липня 2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з розписки від 21 липня 2021 року відповідач забов`язався покинути територію України в термін до 25 липня 2021 року.

У визначений термін відповідач не виїхав з території України та є обґрунтовані підстави вважати, що позивач ухиляється від виконання такого рішення.

28 липня 2021 року громадянина Узбекистану, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: ринок «Привоз», м. Одеса.

28 липня 2021 року за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування стосовно відповідача, складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005305 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 28 липня 2021 року ПН МОД № 005365 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що відповідач вчинив порушення міграційного законодавства України та продовжує його порушувати перебуваючи на території України без відповідних законних підстав, рішення про примусове повернення до країни громадянської належності у встановлений строк самостійно не виконав, а тому є всі правові підстави для прийняття рішення про примусове видворення з України, позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою суду від 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання 28 липня 2021 року. Учасники справи до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивача Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Судом встановлено, що 21 липня 2021 року працівниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено за адресою: ринок «Привоз», м. Одеса та запрошено до ГУ ДМС України в Одеській області, громадянина Узбекистану, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

21 липня 2021 року за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005283 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 21 липня 2021 року ПН МОД № 005343 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. 00 коп.

21 липня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області прийняте рішення №150 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25 липня 2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з розписки від 21 липня 2021 року відповідач забов`язався покинути територію України в термін до 25 липня 2021 року.

У визначений термін відповідач не виїхав з території України та є обґрунтовані підстави вважати, що позивач ухиляється від виконання такого рішення.

28 липня 2021 року громадянина Узбекистану, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: ринок «Привоз», м. Одеса.

28 липня 2021 року за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування стосовно відповідача, складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005305 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 28 липня 2021 року ПН МОД № 005365 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. 00 коп.

Проаналізувавши всі обставини перебування Відповідача на території України судом також встановлено наступне:

1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 грудня 2019 року прибув на територію України. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

3. Відповідач був затриманий працівниками Управління міграційної поліції ГУ НП в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем, чи особою яка потребує додаткового захисту відповідач не звертався.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України.

Так, ч. 3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ч. 1 ст. 23 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно з ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З наведеного можна дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 ст. 4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За змістом пункту 2 ст. 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 2 ст. 263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, порушили прикордонний режим, режим в пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили правила перебування в Україні або транзитного проїзду через територію України, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи і з`ясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокурора протягом двадцяти чотирьох годин з моменту затримання.

Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Крім того, відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Частиною 1 ст. 289 КУпАП встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч.11 ст. 289 (яка є спеціальною нормою) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. "f" ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов`язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Беручи до уваги той факт, що відповідач проживав на території України без документів на право проживання в Україні, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП.

21 липня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №150 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25 липня 2021 року. Згідно з розписки від 21 липня 2021 відповідач забов`язався покинути територію України в термін до 25 липня 2021 року. У визначений термін відповідач не виїхав з території України та є обґрунтовані підстави вважати, що позивач ухиляється від виконання такого рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Окрім цього, згідно з ч. 4 ст. 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 77, 189, 203, 241, 242- 246, КАС України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення в подальшому примусового видворення за межі території України, -задовольнити.

Затримати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення в подальшому примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 28 січня 2022 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі його апеляційного оскарженняз моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду виготовлено 28 липня 2021 року

Суддя Свячена Ю.Б.