Справа № 520/7097/21
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 липня 2021 року № 520/7097/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, 37764460) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 629-18 від 26.01.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.01.2021 року №6236 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте за результатом розгляду заяви від 18.12.2020 року;

- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні, за заявою від 18.12.2020 року;

- вирішити питання щодо стягнення з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області на користь громадянина Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судових витрат;

- вирішити питання щодо стягнення з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області на користь громадянина Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення відповідача від 04.01.2021 року №6236 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 та рішення № 629-18 від 26.01.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Єгипту ОСОБА_1 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року прийняті відповідачем без встановлення дійсних обставин, відтак підлягають скасуванню у судовому порядку.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що рішення прийняті відповідно до вимог законодавства, відтак скасуванню не підлягають.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав позицію, викладену у адміністративному позові.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Єгипту, паспорт НОМЕР_2 від 12.02.2018 року терміном дії до 11.02.2025 року.

22.04.2016 року позивач та громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб, про що складено актовий запис № 372 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, свідоцтво серії НОМЕР_3 .

05.05.2017 року Департаментом реєстрації Харківської міської ради, позивача зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

21.11.2018 року рішенням ГУДМС України в Харківський області надано позивачу дозвіл на імміграцію на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

23.11.2018 року, на підставі дозволу на імміграцію, позивача документовано посвідкою па постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 , терміном дії безстроково.

18.12.2020 року позивач, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 року звернувся до Центру Обслуговування громадян «Паспортний сервіс» Державного підприємства «Документ» із заявою про оформленні нової посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

Рішення ГУ ДМС України в Харківській області № 6236 від 04.01.2021 року відмовлено позивачу в обміні посвідки на постійне проживання на підставі пп. 3 п.62 Постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 року.

З урахуванням вказаних обставин, в рамках надання правничої допомоги, 16.04.2021 року адвокат Вітер Г.Р. звернувся до Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області із адвокатським запитом № АЗ-93/2021, яким просив: повідомити підстави надання дозволу на імміграцію в Україну та гр. Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та документування посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року; повідомити стан чинності на теперішній час дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у разі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні гр. Єгипту ОСОБА_1 01.01.1996 року надати копію відповідного рішення (висновку); у разі прийняття рішення (висновку) про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_5 від 23.11.2018 року гр. Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 надати копію висновку на підставі якого прийнято рішення.

У відповідь на вказаний запит. 22.04.2021 року з боку відповідача надано відповідь № 6301.8.1-6361/63.2-21 якою повідомлено про наступне.

21.11.2018 року рішенням ГУДМС України в Харківський області надано дозвіл на імміграцію на підставі пп. 1 ч. З ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та на підставі дозволу на імміграцію, документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , терміном дії безстроково.

26.01.2021 року Головним управлінням ДМС України в Харківській області на п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію наданого 21.11.2018 року гр. Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також повідомлено, що на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321. рішення від 21.11.2018 року про надання дозволу на імміграцію в Україну гр. Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_6 скасовано, та згідно п. 72 Порядку підлягає вилученню та знищенню.

До вказаної відповіді долучено копію рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 26.01.2021 року № 629-18 про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із вказаними рішеннями відповідача, вважаючи їх таким, що прийнято не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивач звернувся із означеним позовом до суду.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про імміграцію" іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або. перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання: 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини 2 статті 4 цього Закону, копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні. Даний перелік документів є вичерпаним.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію, заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів.

У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як слідство, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтями 10, 11 зазначеного Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час оформлення посвідки, встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я; особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983.

У відповідності до пп. 2 п. 2 цього Порядку, в редакції, яка діяла на час надання посвідки, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно п. 12 Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу па імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів. надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Суд зазначає, що станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію - на 21.11.2018 дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених статтею 9 Закону №2491-ІІІ працівниками ГУ ДМС України в Харківський області перевірялись.

Зазначені дії не були визнані протиправними або незаконними в установленому законом порядку.

Так, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та наданні посвідки на постійне місце проживання, посадові ГУ ДМС України в Харківський області, проводили перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача, та керуючись Закону України "Про імміграцію" ними надана оцінка підстав залишення останнього на постійне проживання в Україні.

Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначених у ст. 10 Закону України "Про імміграцію" не було виявлено у зв`язку з чим, надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства та порядок надання таким особам дозволу на імміграцію в Україну визначені Законом України від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ « Про імміграцію» з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 2491-ІІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року N 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції. Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень. Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання» (далі - Постанова № 1983). Порядку оформлення, видачі, обміну скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною га знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.

Згідно із п. 21 Постанови №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п. 22 Постанови 1983, для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

За умов п. 23 Постанови 1983, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п. 24 Постанови 1983, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця чи особи без громадянства посвідки на постійне проживання у Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону України "Про імміграцію", органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про імміграцію" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи, зокрема, приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно статті 13 вищезгаданого Закону, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Рішення ГУ ДМС України в Харківський області про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну прийнято 26.01.2021. Проте, копії зазначеного рішення відповідачем у тижневий строк позивачу надіслано не було, до відома позивача не доведено.

Для надання пояснень при розгляді питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивача не запрошено.

Отже, зазначене є порушенням відповідачем статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Головне управління ДМС України в Харківський області про призначення і проведення перевірки щодо правомірності надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання в Україні відносно позивача, не повідомлено.

Отже, суд приходить до висновку, що рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну прийнято з порушенням вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - позивач проживає тривалий час на території України без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення "Про провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання рішень", затвердженого Постановою КМ України №1983 від 26.12.2002.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2. ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 629-18 від 26.01.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.01.2021 року №6236 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок № 321).

Згідно пункту 1 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно пп. 5 п. 7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється, зокрема, у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п.п. 16-18 Порядку №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.

У разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

У разі коли у зв`язку із зміною прізвища та (або) власного імені чи по батькові, встановленням розбіжностей у записах необхідно обміняти паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж через місяць після отримання нового паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.

За змістом п. 40 Порядку №321, для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні заяви для обміну посвідки надано визначені Порядком № 321 документи.

Відповідач доказів протилежного не надав.

Пунктом 44 Порядку 321 зазначено, що якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства іа їх фотозображення з даними, наведеними в заяві- анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС. для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.

Відповідно до п. 45 Порядку 321, перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фото зображенням, що міститься в ній. У графі "Службові відмітки" заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

Пунктом 46 Порядку №321 зазначено, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу територіального підрозділ) ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмов) в її оформленні.

Відповідно до п. 5 Порядку № 321 посвідка видасться протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Відповідно п. 62 Порядку № 321, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строк) перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного орган) про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки зверну вся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції. СНУ. іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті. що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 по справі №816/1199/15-а визначив, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування, оскільки суб`єктом владних повноважень вказано лише пп. 3 п. 62 Порядку № 321.

Крім того суд зазначає, що станом на 04.01.2021р. - на момент прийняття відповідачем рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання позивачу дозвіл на імміграцію позивача та посвідка на постій проживання були чинними та не скасованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд бере до уваги п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18), де міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

Згідно п.73 Порядку № 321, у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку, посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Матеріали справи не містять доказів проведення службової перевірки за фактом безпідставного оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання; визнання недійсною посвідки на постійне проживання з терміном дії - безстроково.

Будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені судом обставини, рішення відповідача від 04.01.2021 року №6236 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте за результатом розгляду заяви від 18.12.2020 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог зобов`язального характеру.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини щодо неповного (неналежного) розгляду заяви позивача, суд доходить висновку, що в даному випадку належним та допустимим захистом прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву громадянина Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.12.2020 року щодо здійснення оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Станом на дату винесення рішення заяви щодо подання доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу не подано, доказів понесених витрат матеріали справи не містять, отже на момент розгляду справи відсутні підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір підлягає стягненню відповідно вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, 37764460) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 629-18 від 26.01.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.01.2021 року №6236 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте за результатом розгляду заяви від 18.12.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву громадянина Єгипту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.12.2020 року щодо здійснення оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, 37764460) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.