Справа № 540/2154/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2154/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного сільськогосподарського товариства "Колосок" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Приватне сільськогосподарське підприємство "Колосок" (далі - позивач, ПСП "Колосок") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДПС), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.04.2021 року форми "Р" №2, яким за порушення п.44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України на підставі п.54.3 ст.54, п. 123.2 ст.123 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 507853,75 грн. по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ПП "ЛК-Агро" за жовтень 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.04.2021 року форми "В4" №2, яким за порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200, п.201.1, п.201.7 ст.201 ПК України на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за податковою декларацією № від 17.12.2020 року за звітний період - листопад 2020 року на суму 275481 грн., по операціям з ПП "ЛК-Агро" та за податковою накладною від контрагента-постачальника ТОВ "Агрії України".

Позов обґрунтований тим, що відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПСП "Колосок" з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року в податковій декларації з податку на додану вартість від 17.12.2020 року № від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого в попередніх звітних періодах - жовтень, листопад 2020 року, за результатами якої складені спірні ППР. Позивач вважає їх незаконними, оскільки перевіркою не вірно надана оцінка обставинам господарської діяльності ПСП "Колосок". Стверджує про реальність та дійсність господарських угод позивача з контрагентом-постачальником ПП "ЛК Агро", оскільки товар за угодами поставлений вказаним контрагентом у повному обсязі, належним чином оприбуткований та оплачений і використаний у власній господарській діяльності позивача з метою отримання прибутку. Крім того, наголошуючи на принципі індивідуального характеру відповідальності, позивач стверджує, що у нього відсутній обов`язок перевіряти контрагентів стосовно дотримання ними норм податкового законодавства.

Щодо правовідносин з ТОВ "Агрії України" вказує, що відповідні правовідносини врегульовані сторонами господарської операції самостійно. Відомості, вказані в податковій накладній №1087 від 18.11.2020 року, відкориговані ТОВ "Агрії України" шляхом подання розрахунку-коригування до зазначеної податкової накладної.

Вважає, що ППР, прийняті за результатами проведеної перевірки, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.06.2021 року відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 16.06.2021 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Згідно зі ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

11.06.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечує з огляду на таке. Так, вважає, що викладені позивачем у позові доводи безпідставні та необґрунтовані. Відповідач зазначає, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом встановлені порушення позивачем податкового законодавства, що полягало у порушенні:

- п. 44.1, ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, 201.7 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21) за листопад 2020 року на суму 275 481 грн. та занижено податок на додану вартість, що сплачується до бюджету за листопад 2020 року на суму 406 283 грн.

Наведеного висновку відповідач дійшов через встановлення фактів, які на його думку свідчать про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником ПП "ЛК-Агро".

Так, відповідач стверджує про наявність недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних з перевезення придбаного позивачем товару, що свідчить про неможливість підтвердити транспортування товару. Крім того, з інформації УІАП ГУ НП в Херсонській області за даними обліку інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційного порталу Національної поліції України щодо пересування транспортних засобів та причепів не підтверджено рух автомобілів Камаз ВТ 24-84 АО, причепу НОМЕР_1 , Камаз ВТ16-32АВ, причепу НОМЕР_2 , що, на думку відповідача, додатково свідчить про відсутність факту постачання товару.

Також, відповідач зазначає про недостатність в контрагента позивача - ПП "ЛК Агро" обсягу органічного добрива для виконання в повному об`ємі поставок в адресу позивача, а також ставить під сумнів можливість виробника органічного добрива щодо його постачання та видобутку.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Агрії України" відповідач зазначає, що ПСП "Колосок" не мав права включити до податкового кредиту суму ПДВ за податковою накладною №1087 від 18.11.2020 року в розмірі 20563,80 грн, оскільки вона виписана з порушенням порядку заповнення податкової накладної (відсутність першої події).

На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволені позову.

25.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить відхилити доводи відповідача, викладені в відзиві на позов. Повторно наводить аргументи зазначені в позові.

Згідно зі ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача та відповідь на нього, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватне сільськогосподарське підприємство "Колосок", , зареєстроване 16.11.2000 року № 464 Голопристанським міськрайонним управлінням юстиції. Підприємство взято на облік в контролюючих органах 17.11.2000 року за №120-19, на дату перевірки знаходиться на обліку в ГУ ДПС, Голопристанська ДПІ (Голопристанський район), є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом №016.

З 10.02.2021 року по 16.02.2021 року ГУ ДПС на підставі наказу про проведення перевірки від 08.02.2021 року № 108-ж1 та направлення на проведення перевірки від 09.02.2021 року №97/21-22-07-02, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПСП "Колосок" з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах - жовтень, листопад 2020 року.

19.02.2021 року за результатами перевірки складено акт № 566/21-22-07-02/31144165 (далі - Акт перевірки), яким встановлені порушення:

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст.200, п.201.1, 201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого ПСП "Колосок" завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2020 року на суму 275481 грн та занижено податок на додану вартість, що сплачується до бюджету за листопад 2020 року на суму 406283 грн.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.04.2021 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 507853,75 грн, з них 406283 грн за податковим зобов`язанням та 101570,75 грн за штрафними санкціями, а також податкове повідомлення-рішення №2, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2020 року на суму 275481,00 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (Пункт 198.1. статті 198 ПК України).

Відповідно пункту 198.3. статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.4. статті 200 ПК України).

Відповідно положень ст.1, ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Комплексний аналіз наведених норм сформував правову позицію Верховного Суду (зокрема, постанови: по справі №820/3072/18 від 19.02.2021 року, по справі №640/11256/19 від 16.03.2021 року, по справі № 813/3637/16 від 23.04.2021 року та інші) відповідно якої судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.

Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 року у справі № 826/11531/14, Верховний Суд у постановах від 24.01.2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19.11.2019 року у справі № 826/487/16 неодноразово звертав увагу, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суди, на думку Верховного Суду, повинні встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання робіт (послуг), обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

В даному конкретному випадку в основу прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 11.03.2021 №2 покладено висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ПП "ЛК-Агро" з поставки органічного добрива "Organic mineral VST", внаслідок чого ПСП "Колосок" завищено суму податкового кредиту за жовтень 2020 року на суму 661 200,00 грн та висновок про нереальність господарської операції між позивачем та його контрагентом - ТОВ "Агріі Україна" з поставки товару - Амістар Голд 25% к.с. (5л), внаслідок чого ПСП "Колосок" завищено суму податкового кредиту за листопад 2020 року на суму 20563,80 грн.

Щодо господарських відносин між позивачем та ПП "ЛК-Агро".

Судом встановлено, що ПСП "Колосок" протягом жовтня 2020 року документувало придбання в ПП "ЛК-Агро" органічного добрива "Organic mineral VST" на загальну суму 3967200,00 грн, в т.ч. ПДВ 661200,00 грн.

Відповідач, вважаючи операції з постачання добрива нереальними, стверджує про наявність недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних з перевезення придбаного позивачем товару - навантаження та розвантаження товару здійснювалось за адресами, які не містять повної назви, не вказаний час прибуття, вибуття та простою транспортних засобів, що, на думку відповідача, свідчить про неможливість підтвердити транспортування товару. Також, відповідач зазначає про недостатність в контрагента позивача - ПП "ЛК Агро" обсягу органічного добрива для виконання в повному об`ємі поставок в адресу позивача, а також ставить під сумнів можливість виробника органічного добрива щодо його постачання та видобутку.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд виходить з наступного.

Так, правовідносини між сторонами оформлені договором поставки №01/08 від 01.08.2020 року, згідно якого ПСП "Колосок" (покупець) та ПП "ЛК-Агро" (постачальник) уклали договір за яким постачальник зобов`язується поставити в порядку та на умовах даного договору органічне добриво "Organic mineral VST" на користь покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Вартість товару за одну тонну узгоджується сторонами у видаткових накладних (п.3.1 договору).

На підставі договору постачальником складено рахунки-фактури №СФ-0000089 від 23.10.2020 року та №СФ-0000088 від 20.10.2020 року та видаткові накладні №РН-0000077 від 23.10.2020 року, №РН-0000076 від 20.10.2020 року.

Крім того, переміщення придбаних добрив з зазначенням пункту навантаження: Херсонська область, Голопристанський р-н, с. Бехтери підтверджено товарно-транспортними накладними: №95 від 23.10.2020 року, №97 від 23.10.2020 року, №99 від 23.10.2020 року, №101 від 23.10.2020 року, №96 від 23.10.2020 року, №98 від 23.10.2020 року, №100 від 23.10.2020 року, №102 від 23.10.2020 року, №87 від 20.10.2020 року, №86 від 20.10.2020 року, №90 від 20.10.2020 року, №92 від 20.10.2020 року, №89 від 20.10.2020 року, №88 від 20.10.2020 року, №85 від 20.10.2020 року, які також надавалася під час перевірки, що не заперечується відповідачем.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що за результатами господарських операцій, які виникли внаслідок виконання договору поставки від 01.08.2020 № 01/08 між ПСП "Колосок" та ПП "ЛК-Агро", останнім складено податкові накладні які зареєстровані в ЄРПН, суми ПДВ включені до складу податкового кредиту.

На підтвердження виконання договірних зобов`язань, позивач самостійно зробив запит до ПП "ЛК-Агро", просив надати відповідні документи. Підприємство-контрагент надало, в тому числі:

- відомості щодо наявності у власності ПП "ЛК-Агро" земельної ділянки (кадастровий номер: :03:001:0489) площею 16 га, з якої здійснювалось навантаження придбаного позивачем добрива;

- картку №5 складського обліку матеріалів з відмітками відповідальної особи про надходження та відвантаження придбаного позивачем добрива;

- картку рахунку ПП "ЛК-Агро" 208 за запасами органічного добрива "Organic mineral VST";

- реєстр зважування добрив, що відпущено ПСП "Колосок" з зазначенням автомобіля перевізника (а.с.87-90).

- також контрагентом надано протоколи дослідження, сертифікати відповідності та технічні умови на придбане добриво.

Також, позивачем надано докази наявності в нього спеціальної техніки для навантаження добрива (а.с.92-93).

Таким чином позивачем надано пояснення в яких, на задоволення вимог контролюючого органу, конкретизовано місце навантаження добрива.

Факт здійснення розрахунків за спірними господарськими операціями також підтверджено доданими до матеріалів справи документами: платіжними дорученнями №686 від 14.01.2021 року, №717 від 17.02.2021 року, №715 від 17.02.2021 року, №728 від 24.02.2021 року, №729 від 24.02.2021 року, №5070 від 25.03.2021 року, №5072 від 29.03.2021 року, №658 від 22.12.2020 року (а.с.136-143).

Щодо посилань контролюючого органу на те, що ним отримано інформацію від УІАП ГУ НП в Херсонській області про те, що за даними обліку інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційного порталу Національної поліції України згідно якої не встановлено пересування транспортних засобів та причепів якими згідно транспортних документів здійснювалось перевезення добрив по території України суд зазначає наступне.

Так, по-перше, відповідно ч.2 ст.77 КАС України, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З Акту перевірки вбачається, що відомості інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційного порталу Національної поліції України не були використані відповідачем при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень, а отже посилання на них в відзиві є неприпустимим.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що порядок формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" передбачений Інструкцією з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 червня 2018 року № 497.

Відповідно п.1 наведеної Інструкції, ІП "Гарпун" є інформаційно-телекомунікаційною системою "Інформаційний портал Національної поліції України", призначеної для обробки відомостей про транспортні засоби усіх типів (автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них ТЗ та мопеди) та номерні знаки ТЗ (далі - номерні знаки), що розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду.

Облік об`єктів в ІП "Гарпун" відповідно п.5 наведеної Інструкції ведеться за такими категоріями: орієнтування про незаконне заволодіння ТЗ; орієнтування про залишення ТЗ місця дорожньо-транспортної пригоди; орієнтування про залишення ТЗ місця вчинення іншого правопорушення; орієнтування оперативне про ТЗ; евакуйовані ТЗ; розшук ТЗ у зв`язку із незаконним заволодінням; розшук ТЗ, що залишив місце дорожньо-транспортної пригоди; розшук ТЗ за іншими кримінальними правопорушеннями; розшук ТЗ боржника державним виконавцем; розшук ТЗ боржника приватним виконавцем; розшук викраденого номерного знака; розшук втраченого номерного знака; знищені номерні знаки.

Метою ІП "Гарпун" є об`єднання інформації про розшук ТЗ та номерних знаків в єдиному інформаційному просторі з використанням сучасних інформаційних технологій, комп`ютерного та телекомунікаційного обладнання; забезпечення оперативного реагування та прийняття управлінських рішень посадовими особами органів (підрозділів) поліції щодо розшуку ТЗ та номерних знаків; моніторинг тимчасових потоків даних про номерні знаки, що надходять із систем відеофіксації, на предмет їх розшуку, одночасного перебування на різних ТЗ (номерні знаки - двійники), використання номерних знаків, що за даними Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України знищено; забезпечення взаємодії з державними та приватними виконавцями під час розшуку ТЗ боржника у виконавчому провадженні.

Як вбачається з наведеного, облік відомостей щодо всіх транспортних засобів, які знаходяться на дорогах України, а також використання ІП "Гарпун" з метою здійснення податкового контролю за транспортними засобами, які використовуються платниками податків в господарській діяльності не віднесено до функцій, мети та об`єктів контролю наведеної системи.

Крім викладеного, як вбачається з відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки від 23.02.2021 року №461/9/02/6-2021 в ІП "Гарпун" відсутня інформація про пересування транспортних засобів, якими, згідно пояснень позивача, здійснювалось перевезення. Суд вказує, що відсутність інформації не є аналогією того, що перевезення не здійснювались взагалі, особливо за тієї умови, що відповідачем не надано відомостей ані щодо наявності в ІП "Гарпун" можливості фіксувати переміщення транспортних засобів в с. Бехтери (перевезення здійснювалось в межах одного селища), ані щодо повноти інформації яка створюється системою на теперішньому етапі її розвитку.

Отже, в даному конкретному випадку, посилання відповідача на лист Управління інформаційно-аналітичної підтримки від 23.02.2021 року №461/9/02/6-2021 щодо відомостей з ІП "Гарпун" є безпідставним.

Окремо слід зазначити, що стаття 215 ЦК України розрізняє нікчемні та оспорювані правочини.

Так, згідно цієї статті ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, нікчемним визнається правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом.

Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладання, незалежно від пред`явлення позову та рішення суду. Тобто, в цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Іншим видом недійсних правочинів є оспорювані правочини, відмінність яких від нікчемних полягає в тому, що оспорювані правочини припускаються дійсними, проте їх дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

З цією нормою ЦК України узгоджуються і положення ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, за якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведені норми Цивільного та Господарського кодексів України вказують на оспорюваність правочину, укладеного з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Отже, викладені в акті перевірки висновки податкової про нереальність вчинених позивачем правочинів є передчасними та безпідставними, оскільки відповідні судові рішення щодо цих правочинів відсутні, як відсутні і будь-які належні та допустимі докази такої позиції.

Крім того, слід зазначити, що умовою для визнання правочину таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Відповідач не надав суду і не посилався на наявність таких доказів, які б підтвердили наявність умислу посадових осіб позивача на укладення таких правочинів.

При цьому слід наголосити, що в умовах дії такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з`ясування усіх обставин справи, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору та сприяючи сторонам у поданні та витребуванні необхідних для цього доказів.

Також суд зазначає, що інші аргументи відповідача на користь нереальності господарських операцій з придбання органічних добрив ПСП "Колосок" зводяться до припущень відповідача щодо неможливості здійснення постачання за ланцюгом.

Надаючи оцінки наведеним доводам суд вказує, що законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Тому, Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування.

Отже, чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.

Так, Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №816/1959/17 вказав на те, що доводи податкового органу щодо не підтвердження руху товару по ланцюгу базуються лише на інформації, отриманій з Єдиного реєстру податкових накладних, однак правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

В постанові від 4 грудня 2018 року у справі №802/851/18-а Верховний Суд висловив правову позицію, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

В постанові від 24 квітня 2018 року у справі №813/8500/13-а Верховний Суд висловив правову позицію, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року №808/1543/17, від 25 лютого 2021 року по справі № 640/3515/19.

Позивач, як під час перевірки так і під час розгляду справи, надав підтверджувальні документи щодо фактичного здійснення господарських операцій з наведеними платниками податків.

Поряд з цим суд акцентує увагу і на тому, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, та якщо ці дії спрямовані на отримання доходу, а тому посилання на певні недоліки оформлення товарно-транспортних накладних (щодо місць навантаження та розвантаження транспорту, часу простою) не може бути самостійним доказом нереальності господарської операції в рамках, якої такі накладні складено.

В Акті перевірки контролюючий орган зазначає, що в разі, коли та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку, проте констатуючи зазначене, не наводить жодного аргументу стосовно відсутності в позивача ділової мети при добрив в ПП "ЛК-Агро", тоді як діяльність з вирощування зернових культур (крімрису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11) є безпосереднім видом економічної діяльності позивача, що безумовно потребує використання в ній добрив.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про не підтвердження під час судового розгляду доводів відповідача про те, що постачання товарів за господарськими операціями між позивачем та його контрагентом не відбулось.

Позивачем в ході перевірки та під час оскарження її результатів надано відповідачу первинні документи, якими підтверджується виконання господарських операцій по спірній угоді, зокрема, копії договорів, видаткових накладних, рахунків на оплату, банківських виписок, оформлених відповідно до законодавства про бухгалтерський облік та на підставі яких ПСП "Колосок" було задокументовано придбання в ПП "ЛК-Агро" органічних добрив "Organic mineral VST", сформовано показники бухгалтерського обліку по взаємовідносинам з контрагентом, які мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, обов`язковість яких встановлена ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 від 24.05.1995 року.

Щодо безтоварності операцій суд зазначає, що згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов`язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг, в даному випадку, вже само по собі, є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

У той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Крім того, поняття правочину, що порушує публічний порядок, розкрито у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Пункт 18 даної Постанови передбачає перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або законне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину, всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлена судом.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочину, укладеного між позивачем та його контрагентами недійсними в судовому порядку, як і не обґрунтовано правової позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

В Акті перевірки відсутні посилання на прямі порушення законів, згідно яких можна встановити недійсність правочинів ПСП "Колосок" з його контрагентами, а тому недійсність цих правочинів має бути визнана судом.

Враховуючи вищезазначене, а також наявність документальних підстав формування показників фінансової та податкової звітності ПСП "Колосок" та відсутністю судових рішень щодо встановлення безтоварності операцій по взаємовідносинам з зазначеними в акті перевірки контрагентами, суд дійшов висновку про те, що у ГУ ДПС були відсутні підстави для донарахування податкових зобов`язань ПСП "Колосок".

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Розглядаючи справу "Інтерсплав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань…". "…У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку…" (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто суди зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини" як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Разом з тим відмінною є ситуація щодо взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ "Агріі Україна".

Як зазначалось вище за текстом рішення правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Відповідно Акту перевірки, ПСП "Колосок" включено до складу податкового кредиту листопада 2020 року по постачальнику ТОВ "Агріі Україна" податкову накладну від 18.11.2020 року №1087 по Амістар Голд 25% к.с. (5 л) в кількості 101,3764 л на загальну суму 123382,80 грн в т.ч. ПДВ 20563,80 грн.

За даними бухгалтерського обліку по рахунку 631 в листопаді 2020 року позивач не придбавав товарів/послуг та не перераховував кошти як попередню оплату за товари/послуги.

Будь-які первинні документи щодо зазначеної операції в позивача відсутні. Наведене також не спростовується позивачем.

Отже, позивачем як не надано будь-якого документального підтвердження реального здійснення господарських операцій зазначеної господарської операції та не пояснено їх змісту.

Суд повторно зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

В даному ж випадку відсутні навіть первинні документи спірної операції. В додаток до викладеного, суд зазначає, що контрагент позивача 09.02.2021 року зареєстрував розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №1087 від 18.11.2020 року, яким скоригував кількість товару, обсяг постачання та суму податку на додану вартість в повному об`ємі, зазначеному в податковій накладній №1087 від 18.11.2020 року. Фактично контрагент позивача повністю визнав невідповідність значень податкової накладної №1087 від 18.11.2020 року реальному змісту господарських правовідносин між ним та позивачем.

Доводи позивача відносно того, що податковий орган самостійно допустив реєстрацію податкової накладної №1087 від 18.11.2020 року та намагається перекласти відповідальність на ПСП "Колосок", суд розцінює критично в силу того, що позивач як платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, дані в яких відповідають дійсним обставинам проваджуваної ним господарської діяльності.

Тому, не здійснивши придбання товарів, вказаних в податковій накладній №1087 від 18.11.2020 року, ПСП "Колосок" не мав включати суми ПДВ з накладної до податкового кредиту.

Також, суд зазначає, що позивачем ані під час перевірки, ані під час розгляду даної справи не надано доказів того, що ним відкориговано суму податкового кредиту за наслідками зареєстрованого його контрагентом (ТОВ "Агріі Україна") розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №1087 від 18.11.2020 року, а тому висновок контролюючого органу стосовно завищення позивачем суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту за листопад 2020 року на 20563,80 грн відповідає дійсності.

Таким чином, в означеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, за наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 13.04.2021 року форми "Р" №2, яким за порушення п.44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України на підставі п.54.3 ст.54, п. 123.2 ст.123 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 507853,75 грн, оскільки в його основу лягли висновки контролюючого органу про безтоварність операцій позивача з ПП "ЛК-Агро" за жовтень 2020 року, визнані за наслідком судового розгляду протиправними.

Податкове ж повідомлення-рішення від 13.04.2021 року форми "В4" №2, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за податковою декларацією № від 17.12.2020 року за звітний період - листопад 2020 року на суму 275481 грн підлягає скасуванню в частині суми в 254 917,20 грн, визначеної по взаємовідносинам позивача з ПП "ЛК-Агро", тоді як висновки відповідача по операціям з ТОВ "Агрії України" визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПСП "Колосок".

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3,4 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 11750,03 грн згідно платіжного доручення №141 від 12 травня 2021 року.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі зазначеного суд встановлює вказану пропорційність розміру судових витрат, шляхом розрахунку відсоткового співвідношення суми позовних вимог, в якій позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог до загальної ціни позову.

Так, ціна позову становить 783334,75 грн, необґрунтованим даний позов визнано в частині, щодо суми 20563,80 грн., що складає 2,62% загальної ціни позову. Тобто сума судового збору, що підлягає сплаті позивачем за наслідками розгляду позову становить 2284,08 грн (сплачена сума судового збору 11750,02 грн. * 2,62%= 307,85 грн).

Таким чином, на підставі приписів ч.1 ст. 139 КАС України, відшкодуванню сплаченого позивачем судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у 11442,17 грн.(11750,02 грн - 307,85 грн = 11 442,17 грн).

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Код , місцезнаходження: 73022, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) від 13.04.2021 року форми "Р" №2, яким за порушення п.44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України на підставі п.54.3 ст.54, п. 123.2 ст.123 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 507853,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Код , місцезнаходження: 73022, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) в частині зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ за податковою декларацією № від 17.12.2020 року за звітний період - листопад 2020 року на суму 254917,20 грн.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути на користь Приватного сільськогосподарського товариства "Колосок" (, місцезнаходження: 75650, Херсонська область, Голопристанський район, с. Бехтери, вул. Степна, буд.4) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Код , місцезнаходження: 73022, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 11442 (одинадцять тисяч чотириста сорок дві) грн 17 коп, шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 111030300