Справа № 229/3707/21
Суддя: Гонтар А. Л.
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер № 229/3707/21
Номер провадження 2-а/229/24/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого-судді- Гонтар А.Л.

при секретарі Білик О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Штукіна В.А.

представника відповідача Бурики І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС у Донецькій області в особі Дружківського міського сектору про Скасування рішення №5 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

ВСТАНОВИВ:

до Дружківського міського суду Донецької області 13 липня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області в особі Дружківського міського відділу Головного управління ДМС України в Донецькій області про визнання дій службової особи протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країн походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

В обгрунтування позовних вимог він зазначає, що Дружківським міським відділом ГУ ДМС України в Донецькій області було винесено рішення № 5 від 23 червня 2021 р. про примусове повернення його до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, згідно якого вирішено примусово повернути його до країни походження або третьої країни та зобов`язати покинути територію України у термін до 23 липня 2021 року. Заборонити йому подальший в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки. Зобов`язати звернутись до Посольства Республіки Вірменія в Україні щодо отримання документу для повернення до країни походження.

З винесеним рішенням № 5 від 23 червня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства він не згоден з наступних підстав.

Він маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування у країні походження, а також у зв`язку із різким погіршенням безпечності перебування та ситуації загальнопоширеного насильства і систематичного порушення прав людини в районі Карабаху де він мешкав , залишив країну походження та прибув до України ще у 1993 році. Після цього він багато разів перетинав кордон виїжджаючи до Вірменії , та знову повертався до України , де в нього вже було багато родичів та друзів.

21 грудня 2010 року він отримав паспорт громадянина республіки Вірменія , та використовуючи його неодноразово їздив до України. Коли дії паспорту закінчувались , приблизно на початку 2020 року він звернувся до Костянтинівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, як до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. У зв`язку із значним навантаженням та із запровадженим карантином в Україні вказаний підрозділ приймає відвідувачів обмежено. Співробітники Костянтинівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області повідомили про необхідність звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту , але не дуже розуміючи що від нього хочуть , він більше нікуди не звертався,

З січня 2021 року він мешкав в м.Костянгинівці Донецької області у своїй цівільной дружини ОСОБА_2 , яка доречі взагалі не знала громадянином якої держави він є.

26 червня 2021 року його затримали працівники відділу поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області та доставили до Дружківського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, де він підписав якісь папери, але які саме йому невідомо, бо він зовсім не розуміє на українську мову.

Тобто зміст самого рішення йому було роз`яснено адвокатом лише 10 липня поточного року.

Вважає, що відповідачем рішення про примусове повернення не було оголошено йому протягом 72 годин з дати ухвалення в присутності перекладача та/або законного представника під підпис, внаслідок чого було порушено п. 2 розділу II Інструкції про порядок про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Таким чином оспорюване рішення не відповідає вимогам Закону з причин того, що воно взагалі йому не оголошувалось ( та якби й так , він все одно нічогоб не зрозумів) , а також , в оскаржуваному рішенні не зазначено підстав з яких йому було встановлено заборону в`їзду протягом трьох років визначених ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

ва».

Просить задовольнити його позовні вимоги, визнати неправомірним та скасувати рішення про йго примусове повернення до країни походження.

Ухвалою судді Дружківського міського суду Донецької області від 14 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду з відкриттям провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 липня 2021 року (а.с.14-15).

26 липня 2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, згідно якого вони заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.20-44).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив її задовольнити.

Представник позивача Штукін В.А. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала за підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.29-33).

Пояснила, що усі права позивача були дотримані. Від перекладача та захисника він відмовився. Також під час винесення рішення у позивача не було ніяких зауважень, він з усім погоджувався. Вважає, що рішення про примусове повернення позивача до країни походження є обґрунтованим та законним і не підлягає скасуванню. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до такого.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець республіки Вірменія, є громадянином Вірменії, що підтверджено копією його паспорту (а.с.41-42).

23 червня 2021 року громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 прибув у службове приміщення Дружківського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області. Проведеними заходами та згідно наданих ОСОБА_1 документів та письмових пояснень встановлено: громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 прибув в Україну у законний спосіб. Державний кордон України ОСОБА_1 перетнув з його слів 01 січня 2000 року автобусом через КПП «Довжанське». Перевірити зазначену ОСОБА_1 інформацію не має можливості, оскільки інтегрована міжвідомча інформаційно-телекомунікаційна система щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») дозволяє перевірити відомості лише за остані 5 років.

До України ОСОБА_1 прибув у приватних справах та останнім часом (з січня 2021 року) проживав у співмешканки - громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебуваючи з 01 квітня 2000 року на території України, ОСОБА_1 на імміграцію не оформлював, посвідку на постійне проживання в Україні - не отримував, свої документи втратив, органи внутрішніх справ про факт втрати паспорта не повідомлявю. По теперішній час громадянин Республіки Вірменія проживає разом з ОСОБА_2 у приміщені, яку вона йому надала, засоби існування ОСОБА_1 не встановлені. Разом з цим, строк тимчасового перебування ОСОБА_1 закінчився 01 квітня 2000 року і з того часу зазначений громадянин перебуває на території України без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території, від виїзду з України ухиляється. Підстави для подальшого законного перебування на території України відсутні.

Зазначені обставини підтверджені "Обґрунтованим поданням про вжиття до іноземця або особи без громадянства та підстави вжиття заходів впливу» (а.с.36-37), власноручними письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 23 червня 2021 року (а.с.38), якими ОСОБА_1 повідомив начальника Дружківського МВ ГУДМС України в Донецькій області, що в Україну він прибув у 2000 році у приватних справах і після закінчення терміну перебування його на території України із заявою до уповноважених органів щодо продовження цього терміну не звернувся (а.с.38).

За наслідками вище згадуваного «Обґрунтованого подання…» Дружківським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 23 червня 2021 року було ухвалене Рішення № 5 «про примусове повернення з України іноземця - громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43-45) про таке:

1) примусово повернути до країни походження громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язати його покинути територію України в термін до 23 ллипня 2021 року;

2) заборонити громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальший в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки;

3) зобов`язати громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернутися до посольства або консульської установи Республікі Вірменії щодо отримання паспорта громадянина Вірменії для повернення на батьківщину.

Рішення обґрунтоване таким:

«23 червня 2021 року до Дружківського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецької області надійшло подання про вжиття заходів до громадянина Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачених ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Проведеними заходами та згідно з наданими громадянином Республіки Вірменія ОСОБА_1 документами та поясненнями встановлено, що він прибув в Україну у 2000 році, державний кордон перетинав за паспортом гр. Вірменії, який втрачено за невідомих обставин. Дозвіл на імміграцію не оформлював.

До України гр. ОСОБА_1 прибув у приватних справах.

По теперішній час ОСОБА_1 також мешкає у своєї цивільної дружини гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, строк тимчасового перебування ОСОБА_1 закінчився 01 квітня 2000 року, з того часу він перебуває на території України без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території, від виїзду з України ухиляється. Підстави для подальшого законного перебування на території України відсутні. У діях ОСОБА_4 встановлено ознаки адміністративного правопорушення, що передбачені ч.1 ст.203 КУпАП.

23 червня 2021 року у відношенні громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дружківським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО № 000871 за ч.1 ст.203 КУпАП, винесено постанову ПН МДО № 000868 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 грн. Штраф несплачений.

Таким чином, громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну у приватних справах та тимчасово перебував на території України, під час законного перебування в Україні із заявою про продовження терміну перебування до органу (підрозділів) ДМС не звертався. Законні засоби існування в Україні у нього відсутні. За цих умов ОСОБА_1 , під час закінчення реєстрації ухилився від виїзду з України і з 01 квіиня 2000 року перебуває на її території незаконно тривалий час, тим самим грубо, протягом тривалого часу порушує законодавство України про правовий статус іноземців України та осіб без громадянства, чим посягає на встановлений порядок державного управління та систему суспільних відносин, що забезпечують нормальну діяльність державних інституцій в сфері управління, а також на встановлені норми та правила поведінки у цій сфері. Підстави для подальшого знаходження в Україні, у нього відсутні.

Зазначені вище факти свідчать про системність порушень міграційного законодавства України з боку громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому існують підстави вважати, що у разі його прибуття в Україну у подальшому, ним будуть допускатися аналогічні порушення законодавства та посягання на порядок державного управління та систему суспільних відносин».

Даючи оцінку правомірності оскаржуваного Рішення, суд виходив з такого.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Відповідно до положень п.п.1,2,3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 , Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п.9, п.4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно із п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант, зокрема - іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Встановлено, що після спливу терміну перебування в Україні, тобто з 01 квітня 2000 року, позивач за проводженням терміну перебування чи легалізацією свого перебування в інший спосіб до міграційних органів не звертався, що підтверджено позивачем у вище згадуваних письмових поясненнях і не заперечено позивачем у судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що починаючи з 01 квітня 2000 року громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії, зокрема порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки(ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

За змістом положень спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства»:

- Іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є, зокрема : дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Обґрунтовуючи вимогу скасування оскаржуваного рішення, позивач посилається на відсутність при складанні рішення перекладача, чим були порушені його права.

Але, зазначене твердження не відповідає дійсності.

Як вибачається із рішення № 5 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_4 , він відмовився від перекладача та захисника.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для примусового повернення з України громадянина Вірменії ОСОБА_4 та зобов`язання його самостійно покинути територію України.

Стосовно заборони позивачу подальшого в`їзду в України строком на 3 роки суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 26 Закону № 3773 встановлено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Правовий аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що уповноважені органи державної влади, приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена частиною другою статті 26 Закону № 2773 можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

При цьому, статтею 26 Закону № 3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Отже, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені статтею 13 Закону № 3773.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Отже, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у ст. 13 Закону.

Суд, вважає, що в рішенні № 5 від 23 червня 2021 року відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування щодо позивача заборони подальшого в`їзду в Україну та відсутні посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийнятті рішення про встановлення заборони в`їзду в Україну позивачу строком на 3 роки.

В свою чергу з рішення про примусове повернення в країну походження не вбачається, що позивач притягався до кримінальної відповідальності, під слідством та судом в Україні не перебуває, відсутні інші підстави стосовно обмеження його виїзду за межі України.

За вищевикладених обставин, суд не приймає посилання відповідача, що необхідність встановлення позивачу заборони в`їзду на територію України пов`язувалася з порушення позивачем вимог щодо перебування іноземців на території України, що він тривалий час перебував на території України без документів тощо, а зазначене свідчить про системність порушень міграційного законодавства з боку позивача та наявність підстав вважати, що у подальшому позивач у разі прибуття в Україну може допускати аналогічні порушення та посягання на порядок державного управління та систему суспільних відносин.

Все вищезазначене відповідачем є припущенням, яке не підтверджено жодним належним доказом, та не є передбаченою Законом підставою для заборони в`їзду іноземцю в Україну, визначеною ст. 13 Закону № 3773.

Отже, відповідачем, з урахуванням приписів статей 13, 26 Закону № 3773 в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано необхідність застосування до позивача заборони подальшого в`їзду в Україну та встановлення заборони такого в`їзду терміном на 3 роки.

На підставі викладеного рішення № 5 від 23 червня 2021 року підлягає скасуванню в частині заборони позивачу подальшого в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Керуючись ст.ст.243-246, 288 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

позовну заяву ОСОБА_4 до Дружківського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій службової особи протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країн походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.2 рішення Дружківського МВ ГУ ДМС України № 5 від 23 червня 2021 року про примусове повернення до країн походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Вірмені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальшого в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 КАС України.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст рішенння виготовлено 29 липня 2021 року.

Суддя: А. Л. Гонтар