Справа № 640/5433/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року м. Київ № 640/5433/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної

вартості товару від 21.02.2019 №UA805180/2019/000029/2,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Сумської митниці Державної фіскальної служби (далі-відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2019 №UA805180/2019/000029/2;

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.02.2019 за № UA805180/2019/005577;

зобов`язати Сумську митницю Державної фіскальної служби визначити митну вартість товару за ціною договору (рахунку) товарів, які імпортуються (вартість операції) щодо товарів відповідно до декларації митної вартості від 15.02.2019 за №UA805180/2019/005577, в розмірі 17 000 Євро.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з порушенням глави 8 та 9 Митного кодексу України, наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, Переліку додаткових складових до ціни договору» від 24.05.2012 №598 та Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» від 30.05.2012 №631, а саме - за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, без обґрунтування причин того, що позивачем невірно визначено митну вартість товарів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2019 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву, копію відзиву одночасно надіслати позивачу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд в задоволенні адміністративного позову повністю відмовити, оскільки при винесенні рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації митний орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений положеннями законодавства України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що митний орган, вказуючи на наявність інформації спеціалізованих видано та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням мари, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу, не надає декларанту для ознайомлення та/або аналізу ці джерела інформації. Більше того, вказує позивач, вказані митним органом джерела та інформація, посилання на які є в оскаржуваному рішенні, не є зафіксованими митним органом, не доведеними декларанту, не мають ознак ідентифікації та не містять значимих критеріїв для визначення митної вартості.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рахунку від 05.02.2019 №2019-009 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕМОТУС ГмбХ» (Німеччина) позивачу було продано легковий автомобіль (що був у використанні) марки Mercedes-Benz, моделі V-Klasse, 2015 року виготовлення, тип кузову - універсал, колір - чорний, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 .

Вартість автомобілю складає 17 000,00 Євро, відповідно до рахунку від 05.02.2019 №2019-009.

Як зазначено у позові, позивачем здійснено оплату за рахунком від 05.02.2019 №2019-009 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМОТУС ГмбХ» (Німеччина) у повному обсязі, що підтверджується документом про отримання грошових коштів б/н від 05.02.2019.

Позивачем отримано Страховий сертифікат на автомобіль G5A від 05.02.2019.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕМОТУС ГмбХ» (Німеччина) була заявлена експортна вартість автомобілю в розмірі 17 000,00 Євро, що підтверджується експортною декларацією Продавця №MRN 19DE67E3 від 05.02.2019.

Позивач зазначає, що при перетині митного кордону 12.02.2019 проведено огляд автомобіля, за результатами якого складено Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209060/2019/17613 від 12.02.2019 Львівською митницею ДФС складено декларації ДКД-ЕЕ №UA805180.2019.4127 від 12.02.2019 та №ДМВ UA 805180/2019/007023 з відображенням митної вартості товару - 17 000, 00 Євро.

Позивачем була заявлена митна вартість товару за фактурною декларацією від 15.02.2019 за № UA805180/2019/005577 та застосовано основний метод - за ціною договору (рахунку).

Відповідно до митної декларації від 15.02.2019 за № UA805180/2019/005577:

валютна та загальна вартість товару - 17 000,00 Євро;

курс валюти - 30,603844;

нарахування платежів:

121 (ввізне мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами) - 52 026,54 грн.;

185 (акцизний податок з товарів, ввезених на митну територію України фізичними особами - транспортні засоби (крім мотоциклів і велосипедів) - 7378,20 грн.;

128 (податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами) - 115 934,02 грн.

З метою виконання митних та податкових зобов`язань за митною декларацією від 15.02.2019 за № UA805180/2019/005577, 06.02.2019 позивачем було сплачено 182 000,00 грн. (за митне оформлення автомобіля), що, як вбачається з матеріалів справи, підтверджується квитанцією від 06.02.2019 №0.0..1.

В подальшому, для підтвердження митної вартості, заявленої у ВМД від 15.02.2019 за № UA805180/2019/005577, позивачем подано митному органу пакет наступних документів: рахунок (інвойс) від 05.02.2019 №2019-009; експортну декларацію Продавця №MRN 19DE67E3 від 05.02.2019; квитанцію про оплату б/н від 05.02.2019.

Сумською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості від 21.02.2019 №UA805180/2019/000029/2, відповідно до якого митна вартість товару склала 23 183,00 Євро. Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.02.2019 за №UA805180/2019/005577.

У зв`язку з зазначеним, позивачем було додатково сплачено митні та податкові зобов`язання в розмірі 54 816, 36 грн., що підтверджується квитанцією про оплату від 22.02.2019 №0.0..1.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою коригування митної вартості, серед іншого, відповідачем вказано: "Спрацювання форми митного контролю 105-2 - Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR., вартість - 23183,00".

Разом з тим, суд наголошує, що в оскаржуваному рішенні взагалі не вказано чому вартість транспортного засобу, який пред`явлено до митного оформлення, нижча наявної цінової інформації та не зазначено у зв`язку з чим вказана ціна визначена відповідачем.

При цьому відповідач не бере до уваги всі подані позивачем разом з митною декларацією документи на підтвердження митної вартості товару, а саме: рахунок (інвойс) від 05.02.2019 №2019-009, експортну декларацію Продавця №MRN 19DE67E3 від 05.02.2019 та квитанцію про оплату б/н від 05.02.2019.

Більше того, суд зазначає, що положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Судом наголошується на наявності у митного органу обов`язку зазначити у рішенні про коригування митної вартості докладну інформацію та джерела, які використовувались ним при визначенні митної вартості. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувались. В оспорюваному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Що стосується обставин розбіжності в документах, що підтверджують заявлену митну вартість товару, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості, позивачем було надано рахунок (інвойс) від 05.02.2019 №2019-009, відповідно до якого покупцем виступає ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , який, як вбачається з матеріалів справи, діє на підставі на підставі Довіреності б/н від 02.02.2019.

Як вбачається з копії зазначеної довіреності, що міститься в матеріалах справи, позивач згідно з попереднім усним договором уповноважує ОСОБА_2 представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, чи перед фізичними особами з питань, пов`язаних зі вчинення правочинів щодо купівлі (за ціну та на інших умовах за її розсудом) на території України та/або закордоном на ім`я ОСОБА_1 будь-якого автомобіля, а також з питань розмитнення будь-якого автомобіля та постановки його на реєстраційний облік.

Судом встановлено, що дана довіреність була видана без права передоручення, строком на один рік та дійсна 02.02.2020.

Відтак, станом на момент виникнення спірних правовідносин, довіреність від 02.02.2019 б/н, видана на ім`я ОСОБА_2 , була чинною.

Зазначене, в свою чергу, підтверджує, що на момент ввезення автомобіля Mercedes-Benz, моделі V-Klasse, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , його вартість була сплачена позивачем, від імені якого діяв ОСОБА_3 , відповідно до довіреності б/н від 02.02.2019.

Відтак, ОСОБА_1 сплачено митну вартість товару і при декларуванні вищевказаного транспортного засобу , не допущено порушень, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 53 Митного кодексу України.

Вищевикладене, а також та обставина, що відповідачем наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом не доведено, як і не доведено того, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності та/або наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товару необхідними документами, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2019 №UA805180/2019/000029/2.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні ввезеного на митну територію України транспортного засобу марки Mercedes-Benz, моделі V-Klasse, 2015 року виготовлення, тип кузову - універсал, колір - чорний, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , за заявленою у митній декларації від 11.02.2019 № UA805180.2019.004721 митною вартістю, а тому оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.02.2019 за № UA805180/2019/005577 підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача визначити митну вартість товару за ціною договору (рахунку) товарів, які імпортуються (вартість операції) щодо товарів відповідно до декларації митної вартості від 15.02.2019 за № UA805180/2019/005577, в розмірі 17 000 Євро, оскільки належним способом захисту у межах спірних правовідносин є саме визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 21.02.2019 №UA805180/2019/000029/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Сумської митниці ДФС від 15.02.2019 № UA805180/2019/005577.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Cтягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці ДФС (адреса: 40020, Сумська обл., м. Суми, вул. Юрія Вєтрова, буд. 24, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень) 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.