Справа № 280/8858/20
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
20 липня 2021 року м. Дніпросправа № 280/8858/20
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,
за участю секретаря судового засідання Солодковак К.А.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №280/8858/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства"Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області третя особа: Державне підприємство "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" про визнання відмови протиправною, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 05.08.2020 №8-5631/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою». Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у користування для товарного сільськогосподарського виробництва: площею - 102,2354 га, кадастровий номер :01:011:0011; площею - 119,8862 га, кадастровий номер :01:011:0012; площею - 119,9097 га, кадастровий номер :01:011:0013; площею - 99,3918 га, кадастровий номер №:01:011:0014; площею - 85,0124 га, кадастровий номер :02:009:0003; площею - 159,4495 га, кадастровий номер :02:009:0002; площею - 105,1443 га, кадастровий номер :02:009:0001; площею - 79,0195 га, кадастровий номер :03:007:0001; площею - 77,1642 га, кадастровий номер :03:007:0010; площею - 137,2385 га, кадастровий номер :03:007:0004; площею - 170,3630 га, кадастровий номер :03:007:0011; площею - 172,8419 га, кадастровий номер :03:007:0006; площею - 229,5136 га, кадастровий номер :03:007:0007; площею - 66,3436 га, кадастровий номер :03:007:0009; площею - 172,8113 га, кадастровий номер :03:007:0005; площею - 174,0297 га, кадастровий номер :03:007:0012; площею - 123,9220 га, кадастровий номер :03:007:0003; площею - 103,4906 га, кадастровий номер :03:007:0002; площею - 278,3877 га, кадастровий номер :03:007:0013; площею - 116,0027 га, кадастровий номер :03:007:0008, які розташовані єдиним масивом за межами населеного пункту Широківської сільської ради Веселівського району Запорізької області, з цільовим призначенням 0.1, загальною площею 2691,1576 гектар ріллі, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з апеляційною скаргою звернулася третя особа- Державне підприємство «Дослідне господарство «Широке» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України», в якій зазначає, що станом на момент звернення позивача спірні земельні ділянки перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Дослідне господарство «Широке» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» () на підставі Державного акта на право постійного користування землею ІІ-ЗП №001869 від 05.04.2001 року (виданого дослідному господарству «Известия»). Кадастрові номери були присвоєні зазначеним земельним ділянкам на підставі інвентаризації, проведеної в 2013 році. Вирішення питання про наявність або відсутність права постійного користування земельною ділянкою не відносить до компетенції адміністративного суду.

За результатами апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2021 відкрите апеляційне провадження по справі та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.07.2021 о 12:00.

20.07.2021 під час судового розгляду ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення заяви позивача про забезпечення позову в зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до абз. 1 п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 N 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Відтак, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Станом на момент подання заяви про забезпечення позову до суду позивачем не представлено переконливих доказів, які б свідчили, що невжиття таких заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази, суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення, отже саме лише припущення позивача з приводу ускладнення в майбутньому виконання рішення суду не може бути визнано судом достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням позивача та не є підтвердженням щодо утруднення або неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вищезазначене в сукупності дає підстави висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову по справі.

Керуючись ст. ст. 150-154, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №280/8858/20.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва