Справа № 420/1752/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1752/21
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просив:

- визнати протиправною відмову в зарахуванні до страхового стажу, що враховується для розрахунку пенсії, період проходження військової служби з 10.03.1989 року по 22.08.1994 року у кратному пільговому обчисленні один місяць за два (один рік за два);

- зобов`язати здійснити перерахунок стажу, що враховується для розрахунку пенсії, з урахуванням у кратному пільговому обчисленні один місяць за два (один рік за два) період служби з 10.03.1989 року по 22.08.1994 року.

- зобов`язати здійснити з 05.01.2021 року донарахування та виплату пенсії з урахуванням кратного пільгового обчислення періоду проходження військової служби у віддаленій місцевості в смт. Тіксі Якутської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки (далі смт. Тіксі ЯАРСР) за період з 10.03.1989 року по 22.08.1994 року як один місяць служби за два місяці, враховуючи фактично сплачені суми коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області з 05.01.2021 року йому призначено пенсію за віком з неправильним розрахунком стажу, оскільки період військової служби розрахований з кратністю один рік за один рік. Водночас, ураховуючи вимоги законодавства колишнього СРСР, які діяли на момент проходження військової служби і до 01 січня 1991 року, час проходження військової служби в смт. Тіксі ЯАРСР (район Крайньої Півночі), повинен розраховуватися один місяць за два (один рік за два).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, за проведеним аналізом законодавства колишнього СРСР, що діяло до 01 січня 1991 року, а також чинного законодавства України, дійшов висновку, що позивач як особа, що проходила службу на офіцерських посадах, має право на пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.

Наведене право, на думку суду, підтверджується послужним списком ОСОБА_1 про те, що останній проходив військову службу в лавах Радянській Армії в період з 10.03.1989 року по 22.08.1994 року у віддалених місцевостях (смт. Тіксі ЯАРСР).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Головним доводом апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув уваги на положення постанови Ради Міністрів СРСР від 25.03.1968 року №181, далі мовою оригіналу, «О зачете солдатам, матросам, сержантам, старшинам и военным строителям, уволенным в запас, времени действительной срочной военной службы в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера, в стаж работы, дающий право на получение льгот, установленных за работу в этих районах и местностях», а також Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера» та від 26.09.1967 року «О расширении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера».

На думку апелянта, з вказаних нормативно-правових актів вбачається, що у кратному розмірі зараховуються лише періоди проходження дійсної строкової військової служби (служби у військово-будівельних загонах) солдатам, матросам, сержантам, старшинам та військовим будівельникам, які були звільнені, починаючи з 1968 року з військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, за умови, якщо вони не пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби влаштувалися на роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Апелянт вказує, що позивач після проходження військової служби повернувся на територію, де проживав раніше, до проходження такої служби, і на протязі трьох місяців був працевлаштований. Однак, позивачем не підтверджено обставини працевлаштування його на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі на протязі трьох місяців після звільнення з військової служби.

ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Зміст відзиву відображає позицію суду першої інстанції, яка свідчить про незаконність дій суб`єкта владних повноважень щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу період проходження військової служби з 10.03.1989 року по 22.08.1994 року у кратному пільговому обчисленні один місяць за два (один рік за два).

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 22.09.1983 року по 05.10.1994 року проходив військову службу на офіцерських посадах.

Згідно послужного списку, з 10.03.1989 року по 22.08.1994 року позивач проходив військову службу у віддаленій місцевості в смт. Тіксі ЯАРСР (район Крайньої Півночі) (а.с.13 зв. бік). Згідно записів у вказаному послужному списку, термін служби за вказаний період зараховується один рік за два.

09.12.2020 року ОСОБА_1 , через портал електронних послуг Пенсійного фонду України (ПФУ), звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком. До заяви були подані необхідні документи, в тому числі і послужний список. 15.12.2020 року позивач отримав повідомлення про призначення пенсії за віком з 05.01.2021 року.

05.01.2021 року на порталі електронних послуг ПФУ в розділі «Моя пенсія, електронна пенсійна справа» позивач ознайомився з рішенням ПФУ від 15.12.2020 року №23 про призначення йому пенсії за віком з 05.01.2021 року (а.с.6-7).

Згідно даного рішення страховий стаж позивача складає 37 років 4 місяця 26 днів. Згідно довідки про стаж, врахований для розрахунку пенсії, період військової служби з 22.09.1983 року по 05.10.1994 року врахований з кратністю 1 (один рік за один рік).

12.01.2021 року позивач звернувся, через портал електронних послуг ПФУ, до ГУПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок страхового стажу із зарахуванням у кратному пільговому обчисленні один рік за два у період військової служби з 10.03.1989 року по 22.08.1994 року та відповідно про перерахунок пенсії з урахуванням додаткового пільгового стажу - 5 р. 5 міс. 13 дн. з 05.01.2021 року. До заяви знову було додано послужний список.

21.01.2021 року ГУПФУ в Одеській області листом відмовило позивачу у кратному пільговому обчисленні (а.с.9).

Мотивом для такої відмови слугувало те, що Постановою Ради Міністрів СРСР від 25.03.1968 року №181 щодо стажу роботи, яка дає право на отримання пільг, передбачених Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року та від 26.09.1967 року передбачено, що зараховуються лише періоди проходження дійсної строкової військової служби (служби у військово-будівельних загонах) солдатам, матросам, сержантам, старшинам та військовим будівельникам, які були звільнені починаючи з 1968 року з військової служби в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, за умови, якщо вони не пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби влаштувалися на роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

На переконання суб`єкта владних повноважень, відсутність доказів працевлаштування позивача на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі на протязі трьох місяців після звільнення з військової служби, не дає підстави для перерахунку страхового стажу із зарахуванням у кратному пільговому обчисленні один рік за два у період військової служби з 10.03.1989 року по 22.08.1994 рок немає.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Спірним у даній справі є питання зарахування військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі страхового стажу у кратному пільговому обчисленні один рік за два.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.

У відповідності до пункту «в» ч.3 ст.56 вказаного Закону до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Частиною 1 статті 52 Закону СРСР від 14.07.1956 року «Про державні пенсії» визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб, а також пенсійне забезпечення їх сімей здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1982 року №986, з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до статті 52 Закону СРСР «Про державні пенсії» затверджено Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей, відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби, можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій, пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР «Про державні пенсії».

Пунктом 55 цього ж Положення встановлено, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах. Відповідно до абз. «г» п. 55 цього Положення зараховується один місяць служби за два на узбережжі Північного Льодовитого океану від Чукотського півострова до півострова Канін включно з південним кордоном по Полярному колу, м. Салехарді та ін. в період з 25 червня 1949 року.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 15.12.1990 року № 1290 «Про вислугу років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та допомогу цим військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу і їх сім`ям» затверджений перелік віддалених місцевостей СРСР, в яких служба осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби налічується в вислугу років для призначення пенсії на пільгових умовах. Згідно цього переліку стаж служби в Якутській АРСР - в місцевостях на північ від Полярного кола зараховується в вислугу років на пільгових умовах, - один місяць служби за два місяці з 25 червня 1949 р.

Аналіз викладеного законодавства дає колегії суддів підстави погодитись з позицією суду першої інстанції, що як законодавство колишнього СРСР до 1 січня 1991 року, так і чинне законодавство України, передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

В апеляційній скарзі апелянт не заперечує той факт, що позивач проходив службу у віддаленій місцевості, а саме: в смт. Тіксі ЯАРСР (район Крайньої Півночі).

Однак, на думку скаржника, зарахування позивачу військової служби на пільгових умовах один місяць служби за два є неможливим, оскільки він, після звільнення з військової служби, на протязі трьох місяців, не працевлаштувався на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

При цьому, скаржник посилається на положення постанови Ради Міністрів СРСР від 25.03.1968 року №181 «О зачете солдатам, матросам, сержантам, старшинам и военным строителям, уволенным в запас, времени действительной срочной военной службы в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера, в стаж работы, дающий право на получение льгот, установленных за работу в этих районах і местностях», а також Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера» та від 26.09.1967 року «О расширении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера».

Оцінивши даний довід апеляції, колегія суддів вважає його недоречним, оскільки положення постанови Ради Міністрів СРСР від 25.03.1968 року №181 стосується солдатів, матросів, сержантів, старшин та військових будівельників, звільнених в запас.

У свою чергу, позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР на офіцерських посадах, що підтверджується записами у військовому квитку офіцера запасу Збройних Сил СРСР ВС №143403 (а.с.15-16, п. п. 5, 10).

Що стосується Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року та від 26.09.1967 року, то ці Укази також не розповсюджуються на позивача, оскільки стосуються робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій.

Слід також зазначити, що у постанові від 16 червня 2020 року (справа №727/1441/17) Верховний Суд, за аналогічних обставин справи, дійшов висновку про протиправність рішення Пенсійного фонду про призначення особі пенсії за віком у частині обчислення трудового (страхового) стажу за період військової служби в Амурській області з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року в одинарному розмірі.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, яке розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 27.07.2021 року.