Справа № 953/6240/21
Суддя: Губська Я. В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/6240/21
н/п 2-а/953/249/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

за участю секретаря судових засідань Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Чернишова Євгена Віталійовича (м. Харків, вул. Шевченка 315 А), Департаменту патрульної поліції (м.Київ, вул. Ф. Ернста 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому він просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3958445 від 23.03.2021 року та закрити провадження у справі. В обґрунтування підстав посилається, що оскаржувана постанова була складена з порушенням норм діючого законодавства.

Так, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23.03.2021 року інспектором 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Чернишовим Є.В. було винесено постанову серії ЕАН №3958445 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Відповідно до постанови, він нібито 23.03.2021 року о 09 год. 10 хвилин, в м. Харкові, по вул. Шевченка 112, керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 ( ґ ) ПДР України порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Вказану постанову вважає незаконною та такою, що не відповідає дійсності, оскільки складаючи вказану постанову відповідач не прийняв до уваги його пояснення щодо того, що він не порушував вимогу п.8.7.3 ( ґ ) ПДР України та виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору. Вказав, що під час розгляду справи він зазначив, що вимогами п.8.11 ПДР України передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу світлофору або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п. 8.10 цих правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатись далі за умови забезпечення дорожнього руху. Також, відповідно до технічних характеристик автомобіль Мерседес Віто є мінівеном з довжиною кузову 4993 см, шириною 1901 см, у зв`язку з чим, розпочинаючи рух на дозволяючий зелений сигнал світлофора, при зміні покажчика світлофора на жовтий, застосування екстреного гальмування, за умови щільного дорожнього руху могло призвести до непередбачуваних наслідків, пошкодження транспортних засобів, іншого майна, травмування людей. Окрім того, інспектор не здійснив будь-якої підготовки до розгляду справи, не роз`яснив йому прав, також було проігноровано його клопотання про відкладення розгляду справи, про надання правової допомоги, не були досліджені докази. Також вказав, що постанова не містить посилань на технічний засіб, яким було здійснено фото або відеозапис, а тому розгляд справи містив формальний характер.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час слухання справи, надав заяву, якою позов підтримав в повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачів, який діяв на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час слухання справи, через канцелярію суду надав пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування безпідставності позовних вимог зазначив наступне. 28.03.2021 року приблизно о 09-30 год. працівниками патрульної поліції виявлений автомобіль Мерседес Віто, д.н.з. НОМЕР_1 , який поблизу б. 26 по вул.Шевченка в м.Харкові здійснив проїзд на заборонний (жовтий) сигнал світлофора, що є порушенням п.8.7.3 ( ґ ) ПДР України. За змістом позовної заяви ОСОБА_1 не заперечує факт проїзду на заборонний сигнал світлофору. Так, позивач посилається виключно на норми п. 8.11 ПДР України, проте, світлофор, вимоги якого не виконав позивач обладнаний цифровим таблом зворотнього відліку часу, а зелений миготливий сигнал, який інформує, що незабаром буде ввімкнений сигнал, який забороняє рух, вмикається завчасно та горить 3 секунди. Таким чином позивач мав можливість завчасно вжити заході для зупинки транспортного засобу та не вчиняти правопорушення. Зазначений автомобіль був зупинений інспектором, останній підійшов до водія, ним виявився ОСОБА_1 , пояснив підстави застосування до нього поліцейських превентивних заходів, суть правопорушення, позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, повідомлено, що відбувається розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Жодних клопотань водій не заявляв. Також вказав, що законом не визнана обов`язкова учать адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та позивач не був позбавлений права скористатись правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії спрямовані на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу. Вказали, що надати відеозапис з портативних службових камер не можуть, оскільки відповідні медіа файли були знищені. Щодо витрат на правову допомогу, то позивач не надав ні до суду, ні відповідачам документів, на підтвердження понесених судових витрат.

02.07.2021 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій останній зазначив, що відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення. Інспектор, під час зупинки транспортного засобу знаходився поза межами світлофору, тобто біля будівлі Сервісного центру МВС 6341 по вул. Шевченка 26 і фізично не міг бачити сигнал світлофору, на який він здійснив рух. Будь-якої фіксації правопорушення інспектор не здійснював.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2021 року інспектором 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Чернишовим Є.В. було винесено постанову серії ЕАН №3958445 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Зі змісту вказаної постанови від 23.03.2021 р., вбачається, що 23.03.2021 року о 09 год. 10 хвилин, в м. Харкові, по вул. Шевченка 112, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 ( ґ ) ПДР України порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідачами не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що відповідач інспектор УПП в Харківській області Чернишов Є.В. упереджено розглядав справу, не встановивши всі обставини справи. Доказів на спростування даної інформації відповідачем до суду не надано.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. (п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України. Також є хибними доводи відповідача про те, що позивач погодився з тим, що він виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора і це спростовується його показами.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Оскільки відповідачі не надали суду жодних належних доказів, які достовірно підтверджують обставини порушення ОСОБА_1 23.03.2021 року Правил дорожнього руху України, а саме п.8.7.3 ( ґ ) ПДР України, постанова ЕАН №3958445 підлягає скасуванню.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Також суд звертає увагу, що позивач у своєму позові та відповідач у поясненнях зазначає дату вчинення адміністративного правопорушення 28.03.2021 року, проте, з постанови про накладення адміністративного стягнення, серії ЕАН№3958445 вбачається, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 23.03.2021 року, тому суд вважає вірною датою 23.03.2021 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за який його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою серії ЕАН №3958445 від 23.03.2021 року, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов до висновку стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 454,00 грн. відповідно до квитанції №202410002 від 26.03.2021 (а.с.1).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до приписів ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем надано до суду договір від 29.03.2021 укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Юлії Гудименко, акт приймання передачі наданих послуг за Договором про надання юридичних послуг від 29.03.2021, в якому зазначено, що позивач повинен сплати кошти за надання правової допомоги в розмірі 9000 грн. Доказів сплати вказаних коштів матеріали заяви не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З аналізу цитованих положень закону вбачається, що при заявлені вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи - на професійну правову допомогу, особа, яка заявила таку вимогу, повинна довести, що понесені нею витрати, пов`язані саме з розглядом справи у суді.

При цьому, представництво у Київському районному суді м. Харкова Адвокатським бюро Юлії Гудименко в особі Керуючого Бюро Гудименко Ю.О. матеріали справи не містять. Так, в матеріалах справи відсутні документи за підписом зазначеного адвоката, всі документи підписані позивачем, крім того, матеріали справи не містять документів, що підтверджують повноваження представника позивача (ордер, свідоцтво).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України"Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Враховуючи викладене, вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.2, 6-10,77, 143, 205, 229, 241-246,255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАН №3958445 від 23.03.2021 року, інспектором 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Чернишовим Євгеном Віталійовичем (61033, м.Харків, вул.Шевченка, б.315А), якою до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Я. В. Губська