Справа № 120/2415/20-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2415/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

26 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу комунального підприємства "Чернівецький Комунсервіс" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) до комунального підприємства "Чернівецький Комунсервіс" (далі - відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач у червні 2020 року звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив стягнути з комунального підприємства "Чернівецький Комунсервіс" на користь позивача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в розмірі 40820,84 грн та пені за їх несвоєчасну сплату в розмірі 526,75 грн.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 позов задоволено повністю.

Стягнуто з комунального підприємства "Чернівецький Комунсервіс" на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 40820,84 грн та пеню в сумі 526,75 грн., що разом становить 41347,59 грн. грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не вжито передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році та недопущення правопорушення у сфері господарювання, а тому наявні підстави для задоволення адміністративного позову Фонду в повному обсязі.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що згідно з поданим КП "Чернівецький комунсервіс" звітом за формою №10-ПІ "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства за 2019 рік становила 12 працівників, з них 7 працівників основного виду діяльності, які фінансуються комунальним підприємством та 5 працівників, які утримуються за рахунок бюджету органу місцевого самоврядування, а саме, Чернівецької селищної ради та не є штатними працівниками, а працюють за договором.

Враховуючи, що в КП "Чернівецький комунсервіс" за основним видом діяльності працює 7 осіб, 5 осіб фінансуються за рахунок місцевого бюджету, працюють за трудовим договором та не є штатними працівниками, а тому нормативи зазначені в ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" на Комунальне підприємство не поширюються.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що інформація щодо середньооблікової чисельності працівників у кількості 12 штатних одиниць та відсутність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність підтверджується електронною базою даних Пенсійного фонду України. Інформація про підприємства, установи, організації та фізичних осіб, що використовують найману працю від 8 та більше осіб за даними помісячних звітів за 2019 року.

Щодо тверджень відповідача, що оскільки кількість працівників основного виду діяльності, які фінансуються комунальним підприємством становила 7 осіб, а 5 працівників фінансуються за рахунок бюджету органу місцевого самоврядування, а тому норми ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" на Комунальне підприємство не поширюються, зазначає що вони є хибними, оскільки ч.1 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що положення цієї частини не поширюється лише на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Крім того у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить про долучення до матеріалів справи електронного доказу, а саме файл витягу з бази даних Пенсійного фонду України "Інформація про підприємства, установи, організації та фізичних осіб. Що використовують найману працю від 8 та більше осіб за даними помісячних звітів за 2019 року" по Вінницькій області. Також зведену помісячну інформацію Пенсійного фонду по КП "Чернівецький комунсервіс".

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 30.11.2020 витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 14.12.2020 апеляційну скаргу залишено без руху.

14.04.2021 на виконання вимог ухвали суду відповідачем надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 19.04.2021 скаржнику продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

23.04.2021 скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 28.04.2021 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.06.2021 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 14.07.2021.

14.07.2021 до суду надійшла заява комунального підприємства "Чернівецький Комунсервіс" про долучення доказів того, що фінансування підприємства працівників основного виду діяльності складає помісячну виплату зарплати за 2019 рік в розмірі поточного року, а фінансування працівників по благоустрою проводилося з місцевого бюджету селищної ради смт Чернівці. Підприємство має окремо рахунок на працівників основного виду діяльності, а працівники по благоустрою фінансувались з казначейського рахунку селищної ради, тому перевищення осіб більше 8 чоловік на підприємстві не фінансувалось.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

24.01.2020 відповідач подав до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік (форма № 10-ПІ), згідно з яким: середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становить 12 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, нуль осіб. Кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", нуль осіб.

21.04.2020 позивач звернувся до Вінницького обласного центру зайнятості із запитом на отримання інформації щодо подання відповідачем звітів форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

04.05.2019 листом №03-13/1817-20 центр зайнятості повідомив Фонд, що комунальне підприємство "Чернівецький Комунсервіс" протягом 2019 року звіти про працевлаштування осіб з інвалідністю за формою №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" не подавало.

Відтак позивач зазначає, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості двох робочих місць і, як наслідок, зобов`язаний сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі однієї середньорічної заробітної плати на підприємстві.

Крім того, згідно з ч.2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України №23 від 15.05.2007 (далі - Порядок), порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

У силу положень п. 3.4, 3.7 Порядку орган контролю нараховує пеню з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу) по день подання позовної заяви за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

Таким чином, оскільки відповідач не забезпечив встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції в сумі 40820,84 грн позивач також просить стягнути пеню в розмірі 526,75 грн.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII (далі Закону № 875-ХІІ) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте такою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно матеріалів справи комунальне підприємство "Чернівецький Комунсервіс" подало до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ, згідно з яким: середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становить 12 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, нуль осіб. Кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", нуль осіб.

Таким чином, факт невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості 1 особи підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим в апеляційній скарзі відповідачем вказано про те, що кількість працівників основного виду діяльності, які фінансуються комунальним підприємством становила 7 осіб, а 5 працівників фінансуються за рахунок бюджету органу місцевого самоврядування та не є штатними працівниками, а працюють за договором, тому норми ст. 19 Закону № 875-ХІІ на Комунальне підприємство не поширюються, оскільки ч.1 ст.20 зазначеного закону передбачено, що положення цієї частини не поширюється лише на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Стосовно таких доводів колегія суддів зазначає, що відповідачем 24.01.2020 самостійно подано до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік (форма № 10-ПІ), згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становить 12 осіб.

При цьому відповідач вказує про те, що у вказаному звіті допущено помилку у кількості штатних працівників. Проте жодних доказів звернення відповідача до Фонду для виправлення вказаної помилки до матеріалів справи не долучено.

Твердження відповідача про те, що 5 працівників фінансуються за рахунок бюджету органу місцевого самоврядування та не є штатними працівниками, а працюють за договором колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду належним чином завірених копій таких договорів.

Також колегія суддів зазначає, що відповідачем разом із відзивом на позов до суду першої інстанції надано копію штатного розпису працівників по благоустрою КП "Чернівецький комунсервіс" з 01.01.2019 затвердженого Чернівецьким селищним головою, яким затверджено штат в кількості 5-ти працюючих.

В той же час 03.01.2019 Директором КП "Чернівецький комунсервіс" прийнято наказ №8 про створення квоти для людей з інвалідністю, яким наказано згідно Закону України "Про працевлаштування осіб з інвалідністю" при збільшенні чисельної кількості працюючих на підставі більш, як 8 осіб створити посаду для одного працівника з інвалідністю.

Крім того відповідачем не надано суду жодних доказів того, що КП "Чернівецький комунсервіс" повністю утримується за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI (далі - Закон №5067) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067 наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - Наказ № 316). В контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

При цьому періодичність подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а лише визначено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Отже, якщо роботодавець подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у вказаний строк, то вважається, що він виконав обов`язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив один із залежних від нього, передбачений законодавством, захід для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто дію для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 в справі № 806/1368/17 та вірно врахована судом першої інстанції.

Як зазначалося вище наказом Директора КП "Чернівецький комунсервіс" від 03.01.2019 №8 наказано при збільшенні чисельної кількості працюючих на підставі більш, як 8 осіб створити посаду для одного працівника з інвалідністю.

Проте, як зазначалося вище, протягом 2019 року відповідач не подавав звіти про працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", що підтверджується листом центру зайнятості №03-13/1817-20 від 04.05.2019.

Відтак неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, а саме неподання звіту за формою №3-ПН є порушенням вищезгаданих норм та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 812/579/17.

Згідно ст. 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі на підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте такою особою, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування інвалідів в силу приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, яка самостійно звернулася до роботодавця або була направлений до нього державною службою зайнятості.

Передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875-XII юридична відповідальність у вигляді виникнення обов`язку щодо сплати адміністративно-господарської санкції на користь Фонду настає або 1) у разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII, зокрема не виділення та не створення робочих місць, не надання центру зайнятості інформації, що має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Враховуючи, що відповідачем не вжито передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році та недопущення правопорушення у сфері господарювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом стягнення з КП "Чернівецький Комунсервіс" на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції та пені.

При цьому стосовно стягнення судом першої інстанції адміністративно-господарської санкції в розмірі 40820,84 грн та пені в сумі 526,75 грн., що разом становить 41347,59 грн. колегія суддів зазначає, що відповідач не навів аргументів, щодо протиправності визначення розміру стягнення, при цьому, суд апеляційної інстанції перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції та пені в сумі 41347,59 грн.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу комунального підприємства "Чернівецький Комунсервіс" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.