Справа № 440/7516/20
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7516/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 27.03.2020 №UА110000/2020/000157/2;

- визнати протиправним і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації від 27.03.2020 №UА110380/2020/00021.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" зазначило, що 26.03.2020 до Дніпровської митниці Держмитслужби для митного контролю та оформлення відповідно до зовнішньоекономічного контракту №FYM-ТSTH-19-23 від 01.12.2018 ТОВ "Єристівський ГЗК" подана електронна митна декларація №UA110380/2020/000506 для митного оформлення товару. Відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.03.2020 №UА110380/2020/00021 та рішення про коригування митної вартості від 27.03.2020 №UА110000/2020/000157/2, які позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження здійснення поставки товару та проведення оплати за такий товар.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7516/20; розгляд справи призначено на 20.01.2021; витребувані додаткові докази /а.с. 155/.

18.01.2021 судом одержано відзив відповідача на позов, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України з огляду на те, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів /а.с. 160-185/.

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2021 підготовче засідання відкладено до 16.02.2021 з огляду на задоволення клопотання представників сторін про відкладення підготовчого засідання /а.с. 195/.

15.02.2021 до суду надано відповідь на відзив, у якій позивач підтримав заявлені позовні вимоги /а.с. 200-206/.

16.02.2021 до суду надані заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача підтримав фактичні обставини справи, викладені у відзиві /а.с. 207-220/.

Протокольною ухвалою суду від 16.02.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 03.03.2021 з огляду на задоволення клопотання представника позивача про надання додаткових доказів у справі /а.с. 221/.

Протокольною ухвалою суду від 03.03.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 29.03.2021 з огляду на задоволення клопотання представника позивача про надання додаткових доказів у справі /а.с. 224/.

12.03.2021 та 16.03.2021 позивачем надані додаткові письмові пояснення та докази у справі /а.с. 227-240/.

Протокольною ухвалою суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.04.2021 /а.с. 241/.

28.04.2021 розгляд справи не відбувся з огляду на перебування судді на лікарняному. Судове засідання призначено на 16.06.2021 /а.с. 244/.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною дев`ятою Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 16.06.2021 вирішено перейти до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження /а.с. 248/.

З огляду на положення пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд адміністративної справи здійснено у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Єристівський ГЗК" зареєстроване як юридична особа, . До видів діяльності підприємства відносяться: 07.10 Добування залізних руд (основний); 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устатковання; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 09.90 Надання допоміжних послуг у сфері добування інших корисних копалин та розроблення кар`єрів.

01.12.2018 між ТОВ "Єристівський ГЗК" (покупець) та "ТРАНЗИТАЙР Б.В.", Ейкдонк 5, 4825 АЗ Бреда, Нідерланди (продавець) укладено довгостроковий договір поставки шин №FYM-TSTH-19-23 /а.с. 22-41/.

З метою митного оформлення товару, отриманого за зазначеним вище договором, ТОВ "Єристівський ГЗК" до Дніпровської митниці Держмитслужби 26.03.2020 надана електронна митна декларація №UA110380/2020/000506 для митного оформлення товару: шини гумові, нові, для використання на будівельних або промислових вантажно-розвантажувальних транспортних засобах і машинах, що мають посадочний діаметр обода більш як 61 см: а/шина "Michelin" 33.00 R 51 XDR3 B4 E4R TL** - 24 шт., пневматичні, безкамерні, радіальні, спеціальні, крупногабаритні, позашляхові, малюнок протектору не типу "ялинка". Шини призначені для кар`єрних автосамоскидів CATERPILLAR 785С (вантажопідйомністю 136 тн), мають глибокий протектор для кам`янистого ґрунту).

Митною декларацією №UA110380/2020/000506 митну вартість задекларованого товару заявлено позивачем, як таку, що визначена за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Разом з митною декларацією митному органу надано, зокрема: інвойси від 16.09.2019 №12496848, №12496849, №12496850, №12496851, банківські платіжні документи, що стосуються товару, від 08.11.2019 ТF09393Е80191108, TF09393FЕ0191108, ТF09393FF0191108, ТF1108, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги ВАNМ0000188 від 24.10.2019, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги ВАNM0000192 від 30.10.2019, довідки на транспортні витрати №24102019 від 24.10.2019, №30102019 від 30.10.2019, страховий поліс 422 від 20.12.2018, договір FYM-ТSТН-19-23 від 01.12.2018, додатки №№1-3 від 01.12.2018 до цього договору, меморандум від 01.12.2018, додаткові угоди №№1-2 до меморандуму від 01.12.2018, додаткова угода №2 до меморандуму від 31.07.2019 /а.с. 22-65, 69-70, 73-78, 90-93/.

27.03.2020 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2020/000157/2, яким митну вартість товару за одиницю визначено на рівні 16605,1744 євро за одиницю. Загальна сума товару (24 шини) після коригування склала 398524,19 євро /а.с. 120-121/.

В обґрунтування наведеного рішення зазначено: "відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов`язані з транспортуванням цього товару). Відповідно до статті 337 Митного кодексу України при проведені перевірки документів, які надані у підтвердження митної вартості, було виявлено наступне. Відповідно до частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Відповідно до пункту 5 контракту №FУМ-ТSТН-19-23 від 01.12.2018 "продавец поставит все шины на базисе СІР Рига (ИНКОТЕРМС 2010)", також відповідно до даного договору здійснювалось страхування вантажу та відповідно до даного договору повинен бути страховий поліс. До оформлення надано страховий поліс №422 від 20.12.2018 з кінцевим терміном дії 31.12.2019 та страховою сумою більшою чим передбачено згідно з договором №FУМ-ТSТН-19-23 від 01.12.2018. Виходячи з цього не можливо ідентифікувати дані страхові документи з даною поставкою та перевірити дійсні витрати на страхування даного вантажу. Відповідно до договору №600/50110 надавались транспортно-експедиційні послуги, але відсутні документи про підтвердження експедиційних послуг до кордону України. Виходячи з цього не відомо, яким чином сформована ціна даного товару та чи всі складові вартості товару входять до ціни товару. Враховуючи викладене, з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням пунктів 2, 3 статті 53 Митного кодексу України, у рамках проведення консультацій, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів) митна вартість яких визначається; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.) - копію митної декларації країни відправлення. На підставі статті 254 Митного кодексу України необхідно надати переклади документів, складених іноземною мовою, відповідно до вимог пункту 2.5. розділу II Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 №631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.12 за №1360/21672. Згідно з пунктом 6 статті 53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Відповідно до статті 52 Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню".

У зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 27.03.2020 №UA110000/2020/000157/2, відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.03.2020 №UA110380/2020/00021, якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причини: порушено вимоги статті 52 та статей 58, 64 Митного кодексу України в частині заявлення митної вартості товару.

Не погодившись із рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частинами першою та другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частин першої та другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частинами першою та другою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу цієї норми вбачається, що Митним кодексом України встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з частинами другою - третьою, шостою - сьомою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно з частинами першою та другою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 55 МК України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Згідно з частиною другою статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Правила визначення митної вартості за ціною договору викладені законодавцем в статті 58 МК України.

Так, згідно з частинами першою-третьою цієї статті метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).

Із вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), і підставою його незастосування є обставини, які визначені частиною другою статті 58 МК України, та якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини дев`ятої статті 58 МК України розрахунки згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно з частинами першою та другою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару відповідачем зазначено, зокрема, що:

- відповідно до умов контракту №FYM-TSTH-19-23 від 01.12.2018 "ТРАНЗИТАЙР Б.В." поставляє шини позивачу на умовах CIP Рига (Інкотермс 2000). За даним контрактом здійснювалось страхування вантажу, у зв`язку із чим до розмитнення подано страховий поліс №422 від 20.12.2018 з кінцевим терміном дії до 31.12.2019 та страховою сумою більшою, чим передбачено згідно з договором №№FYM-TSTH від 01.12.2018;

- відсутні документи на підтвердження наданих транспортно-експедиційних послуг за договором №600/50110, до кордону України.

Надаючи оцінку доводам Дніпровської митниці Держмитслужби, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено судом, 01.12.2018 між ТОВ "Єристівський ГЗК" (покупець) та "ТРАНЗИТАЙР Б.В.", Ейкдонк 5, 4825 АЗ Бреда, Нідерланди (продавець) укладено довгостроковий договір поставки шин №FYM-TSTH-19-23.

Пунктом "а" пункту 3 та підпункту "а" пункту 5 договору встановлено, що покупець повинен придбати, а продавець повинен здійснити поставку шин на базисі СІР - Рига (ІНКОТЕРМС 2010).

Згідно з Інкотермс (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (у редакції 2010 року) термін "СІР" ("Carriage and Insurance Paid to" в перекладі "Провезення та страхування оплачені до") означає, що продавець несе ті ж обов`язки, що і відповідно до терміну СРТ (тобто, продавець оплачує фрахт за перевезення товару до вказаного місця призначення, також в обов`язки продавця входить здійснення необхідного для вивозу митного очищення товару), але з тим доповненням, що продавець повинен забезпечити транспортне страхування від ризиків загибелі або пошкодження товару під час перевезення. Продавець укладає договір страхування й оплачує страхову премію. Покупець повинен прийняти до відома, що згідно з терміном СIP від продавця потрібно лише забезпечення страхування на мінімальних умовах. Згідно з даними умовами продавець зобов`язаний забезпечити митне очищення товару для експорту. Цей термін може використовуватися при перевезенні товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.

Таким чином, виходячи з умов договору та умов поставки CIP, контрагент позивача - "ТРАНЗИТАЙР Б.В." зобов`язався поставити товар до міста Рига, здійснивши страхування та оплативши його.

За змістом викладеного, оскільки витрати по страхуванню здійснює продавець " ОСОБА_1 " то, відповідно, дана складова вже врахована та сплачена у вартості придбаного товару, а тому не впливає на митні платежі, контроль за якими здійснює відповідач.

При цьому, пунктом 7 частини десятої статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на страхування цих товарів.

Так, відповідно до додаткової угоди №2 від 01.12.2018 страховка СІР Рига в розмірі 5 ЕUR за одиницю входить до складу вартості поставки однієї шини, тому документи, що підтверджують витрати на придбання шин по вищезазначеному договору та які надані відповідачу, є документами, що підтверджують сплату страхових витрат.

Щодо посилань відповідача на відсутність документів на підтвердження наданих транспортно-експедиційних послуг за договором № 600/50110 суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, разом з митною декларацією митному органу надано, зокрема: інвойси від 16.09.2019 №12496848, №12496849, №12496850, №12496851, банківські платіжні документи, що стосуються товару, від 08.11.2019 ТF09393Е80191108, TF09393FЕ0191108, ТF09393FF0191108, ТF1108, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги ВАNМ0000188 від 24.10.2019, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги ВАNM0000192 від 30.10.2019, довідки на транспортні витрати №24102019 від 24.10.2019, №30102019 від 30.10.2019, страховий поліс 422 від 20.12.2018, договір FYM-ТSТН-19-23 від 01.12.2018, додатки №№1-3 від 01.12.2018 до цього договору, меморандум від 01.12.2018, додаткові угоди №№1-2 до меморандуму від 01.12.2018, додаткова угода №2 до меморандуму від 31.07.2019 /а.с. 22-65, 69-70, 73-78, 90-93/.

Статтею 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.

Водночас, ця стаття надає право митному органу вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, однак, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Надані відповідачу платіжні документи складені англійською мовою, яка є мовою міжнародного спілкування, а також однією з офіційних мов Митного союзу Європейського Союзу (European Union Customs Union). З огляду на викладене, переклад платіжних документів, складених на англійській мові, не є обов`язковим.

Отже, надані декларантом до митного органу документи є достатніми для визначення митної вартості товару за основним методом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 27.03.2020 №UА110000/2020/000157/2.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.03.2020 №UА110380/2020/00021 суд зазначає наступне.

За приписами частин першої та другої статті 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою цієї статті Кодексу передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації та у митному оформленні (випуску) товарів є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.03.2020 №UА110380/2020/00021 вмотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості від 27.03.2020 №UА110000/2020/000157/2, правомірність якого відповідачем не доведено під час розгляду цієї справи.

Отже, оскаржена картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірності оскаржених у цій справі рішень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, ) про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 27.03.2020 №UА110000/2020/000157/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації від 27.03.2020 №UА110380/2020/00021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4204,00 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна